Справа № 953/210/25
н/п 2/953/1099/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2025 року	м. Харків	

Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Глос М. Л.
за участю секретаря судових засідань Сороченко М. О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Андренка В. Ю.,
представника відповідача Бородіної Є. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -
ВСТАНОВИВ:
10.01.2025 року позивач через свого представника – адвоката Андренко В. Ю. звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та домоволодінням, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0380 Га, кадастровий номер 6310136600:08:001:0189 (далі «Земельна ділянка 1»). Даний будинок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 10.09.2013 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (індексний номер 9184010 від 10.09.2013 року). 
В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на такі обставини. 
З земельною ділянкою позивача «Земельна ділянка 1» межує земельна ділянка, яка має кадастровий номер 6310136600:08:001:0185, площу 0,05 Га та знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (далі «Земельна ділянка 2»), яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_2 .
На земельній ділянці 2 розташований житловий будинок, побудований відповідачкою після 2016 року та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому частина житлового будинку побудована майже впритул до межі земельної ділянки позивача.
Крім того, з іншого боку, на земельній ділянці кадастровий номер 6310136600:08:001:0010 за адресою: АДРЕСА_3 (далі – «Земельна ділянка 3») також зведений житловий будинок Відповідачки впритул до дерев`яної споруди Позивача.
За замовленням ОСОБА_1 експертами Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України проведено комісійну експертизу.
На вирішення експертизи були поставлені питання:
– Чи відповідає місце розташування житлового будинку АДРЕСА_2 , по відношенню до існуючих суміжних забудов, зокрема житловим будинкам АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , вимогам будівельних та протипожежних норм та правил;
– Якщо не відповідає, то в чому полягає така невідповідність, визначити можливі варіанти усунення цих невідповідностей;
– чи можлива, з огляду на існуюче місце розташування житлового будинку АДРЕСА_2 .
У результаті проведених досліджень встановлено:
місце розташування житлового будинку АДРЕСА_2 , по відношенню до існуючих суміжних забудов, зокрема житловим будинкам АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 не відповідає вимогам будівельних та протипожежних норм та правил, а саме: п.п. 3.25, 3.13, 3.14, 3.22, таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудови міських і селищних поселень» та п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.6 «ДБН В 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва». 
Усунення даних невідповідностей можливо шляхом перебудови житлового будинку АДРЕСА_2 за проектом організації, що має відповідний сертифікат Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з ціллю: доведення протипожежних розривів між стінами житлових будинків 8,9,7 у відповідність до вимог будівельних та протипожежних норм та правил, а саме: п.п. 3.25*, 3.13, 3.14, 3.22 таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92* «Містобудування. Планування і забудови міських і селищних поселень» та п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.6 «ДБН В 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва»; влаштування безперешкодного проїзду загального користування безпосередньо до ділянки АДРЕСА_1 з боку АДРЕСА_1 завширшки не менш 3,5 м. у відповідності п. 3.22. п.2* додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування». Планування і забудови міських і селищних поселень». 
З цього приводу зазначено в дослідницькій частині висновку експертів зазначено, що відповідно до п.3.25 ДБН 360-92** для огляду за будинками та здійснення іх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше одного метра. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.
Вимоги не були виконані, оскільки південно-східна стіна будинку АДРЕСА_2 збудована по межі земельних ділянок 8 та 9.
Відповідно до ДБН 360-92** 3.13 Відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будинками треба приймати на основі розрахунків інсоляції і освітленості відповідно до норм (розділ 10), протипожежних вимог (додаток 3.1). Між довгими сторонами житлових будинків заввишки 2-3 поверхи треба приймати відстань (побутові розриви) не менше 15м, а заввишки в 4 поверхи і більше 20 м, між довгими сторонами і торцями з вікнами із житлових кімнат цих будинків – не менше 15 м.
За результатами дослідження встановлено, що побутові розриви між будинками не забезпечені, а фактичні відстані складають між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , що не відповідає вимогам вказаних ДБН (4) та (5).
Невиконання вимог будівельних та протипожежних норм, а саме ДБН 360-92** «Містобудування». Планування і забудови міських і селищних поселень» (4), ДБН В 1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва (5), збільшує ймовірність настання небезпечної події – пожежі і її наслідків. Відповісти на питання про безпечність експлуатації житлових будинків АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 з огляду на існуюче місце розташування житлового будинку АДРЕСА_2 не уявляється можливим з причин, що викладені в дослідницькій частині висновку експертів.
Беручи до уваги місце розташування будинку АДРЕСА_2 та його близькість до суміжних забудов, зокрема житлових будинків АДРЕСА_5 , експерти зазначили, що таке розміщення не відповідає вимогам будівельних і протипожежних норм. Це обмежує можливість пожежно-рятувальних підрозділів ефективно діяти у разі пожежі, ускладнює проведення аварійно-рятувальних робіт і загалом збільшує ризики виникнення небезпечних ситуацій. У відповіді на питання щодо безпечності експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 , експерти вказали, що з урахуванням наявної забудови та фактичного розташування будинку АДРЕСА_2 , ситуація є небезпечною. Існує ймовірність виникнення подій із негативними наслідками, зокрема пожеж, що становить ризик для мешканців та їхнього майна.  
Таким чином, як стверджується у позовній заяві, здійснюючи будівництво на земельній ділянці 2, відповідачка не дотрималась існуючих вимог будівельних та протипожежних норм, а саме ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудови міських і селищних поселень» (4), «ДБН В 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» (5), що в свою чергу створює небезпеку настання небезпечної події – пожежі і її наслідків та унеможливлює безпечну експлуатацію існуючих будинків 7 та  АДРЕСА_1 . Порушення протипожежних вимог несе в собі потенційну загрозу життю, здоров`ю та майну позивача та власнику будинку АДРЕСА_3 . 
Як стверджується у заяві, наведені порушення державних будівельних норм перешкоджають йому у користуванні власною земельною ділянкою, оскільки його будинок знаходиться майже впритул до сусідського, відстань між домоволодіннями украй мала, і на випадок надзвичайної ситуації, яка може призвести до пожежі, до будинку не зможе проїхати пожежна техніка. 
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Глос М. Л. від 20.01.2025 року відкрито провадження по даній справі, призначено підготовче судове засідання.
28.03.2025 до суду поданий відзив, в якому відповідач вказує, що позовна заява подана з порушенням вимог ЦПК України та не містить усіх необхідних реквізитів і доказів. Єдиний поданий документ — висновок експертизи з іншої справи — не може вважатися належним доказом у цьому провадженні. Позовні вимоги сформульовані нечітко, містять суперечності та вже були предметом розгляду в іншій справі між тими ж сторонами. Верховний Суд наголошує, що знесення нерухомості є крайнім заходом і допускається лише після використання інших способів захисту. У зв`язку з цим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
14.05.2025 подана відповідь на відзив, в якому представник заявника наголосив, що його вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними доказами. Він зазначає, що поданий висновок експертизи від 14.05.2024 року відповідає вимогам ЦПК і є допустимим доказом, оскільки був зроблений за замовленням позивача у межах іншої справи та стосується тих самих обставин. Позивач підкреслює, що експертиза підтверджує порушення будівельних і протипожежних норм з боку відповідача. Крім того, він вказує, що існують і інші експертні висновки, які підтверджують наявність порушень при користуванні земельною ділянкою.
У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з наведених у позовній заяві доводів і міркувань. 
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, акцентуючи увагу на тому, що позов фактично має штучний характер, адже формальна невідповідність відстані між домоволодіннями вимогам ДБН не створює ОСОБА_1 реальних перешкод у здійсненні свого права власності на земельну ділянку. Зазначила, що позивач навіть не надав документів на підтвердження свого право власності на земельну ділянку. Звернула увагу, що позивач уже заявляв аналогічну вимогу до ОСОБА_2 , яка була предметом розгляду суду у справі № 953/1434/20. Звернула увагу також на те, що у наведеній вище справі було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за висновком якої № 19099/9188-9195 від 30.05.2022 року місце розташування житлового будинку відповідачки, що по АДРЕСА_1 , в основному, відповідає вимогам будівельних норм і правил. За підсумками дослідження було встановлено, що за наведених умов можлива безпечна експлуатація житлового будинку літ. «3-А» та його споруд на належній ОСОБА_1 , земельній ділянці з кадастровим номером 6310136600:08:001:0189 по АДРЕСА_1 . 
Під час вирішення позовних вимог суд керується такими нормами процесуального права.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.
Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.
Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.
Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.
Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги первісного позову не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За результатами дослідження матеріалів справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.
На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
У розумінні ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда або інше нерухоме майно, збудовані з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважаються самочинним будівництвом. 
Істотним порушенням будівельних норм і правил є, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміна окремих конструктивних елементів житлового будинку, що впливає на їх мійність і безпечність. 
Разом із тим, у справах про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання іншого власника знести чи здійснити перебудову будинку або іншої будівлі чи споруди предметом доказування є:
-належність особі, що звертається до суду, відповідної земельної ділянки на праві власності, адже правом на судовий захист у наведений спосіб закон наділяє лише власника;
-дійсність і реальність перешкод, які чинить відповідач, у користуванні відповідною земельною ділянкою;
-необхідність для усунення цих перешкод втручання у права власника будівлі, споруди у запропонований позивачем спосіб, пропорційність цих заходів їх співмірність меті захисту права позивача як власника безперешкодно користуватися своїм майном. 
Разом із тим, до позовної заяви ОСОБА_1 не долучено жодних документів на підтвердження його права власності на житловий будинок літ. «3-2» з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,0380 га, кадастровий номер 6310136600:08:001:0189, і зазначену земельну ділянку.
Не навів позивач і жодних обставин, які б об`єктивно перешкоджали йому надати суду такі документи, і клопотань про витребування їх судом не заявляв. 
За наведених обставин суд позбавлений процесуальних повноважень самостійно вживати заходів для одержання відповідних доказів, адже такі дії суперечили б засаді змагальності цивільного судочинства.
Виходячи з наведеного суд констатує недоведеність позивачем тієї обставини, що він є власником наведеної вище земельної ділянки і розташованих на ній будівель, а отже, і вправі звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні цими об`єктами нерухомого майна згідно зі ст. 391 ЦК України.
На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надав єдиний доказ – висновок експертів Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС № КСЕ-19/121-24/1592 від 14.05.2024 року.
Згідно з цим висновком місце розташування житлового будинку АДРЕСА_2 , по відношенню до існуючих суміжних забудов, зокрема житловим будинкам АДРЕСА_3 та 9 не відповідає вимогам будівельних та протипожежних норм та правил, а саме: п.п. 3.25, 3.13, 3.14, 3.22, таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудови міських і селищних поселень» та п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.6 «ДБН В 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва». Усунення даних невідповідностей можливо шляхом перебудови житлового будинку АДРЕСА_2 за проектом організації, що має відповідний сертифікат Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України з ціллю: доведення протипожежних розривів між стінами житлових будинків 8,9,7 у відповідність до вимог будівельних та протипожежних норм та правил, а саме: п.п. 3.25*, 3.13, 3.14, 3.22 таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92* «Містобудування. Планування і забудови міських і селищних поселень» та п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.6 «ДБН В 1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва»; влаштування безперешкодного проїзду загального користування безпосередньо до ділянки АДРЕСА_1 з боку АДРЕСА_1 завширшки не менш 3,5 м. у відповідності п. 3.22. п.2* додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування». Планування і забудови міських і селищних поселень». Невиконання зазначених будівельних і протипожежних норм, а саме: ДБН 360-92**»Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», «ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» збільшує ймовірність настання небезпечної події – пожежі та її наслідків (а. с. 7–23).
Разом із тим, з огляду на положення ч. 2 ст. 89 ЦПК України висновок експерта, як і жодний інший доказ, не має для суду наперед встановленої сили, а оцінюється у сукупності і взаємозв`язку з іншими засобами доказування.
Проте жодних інших доказів на підтвердження своїх вимог позивач не надав. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 не зміг навести конкретних аргументів, чим саме йому перешкоджає формально неповна відповідність розташування будинку відповідачки вимогам п. п. 3.25, 3.13, 3.14, 3.22, таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** користуватися своєю земельною ділянкою та будинком з надвірними спорудами. Позивач обмежувався загальними фразами про те, що бажає, щоб все було облаштовано «відповідно до закону». Крім цього, зазначив, що через надто вузькі протипожежні розриви між будинками у разі виникнення пожежі проїзд спеціальної техніки ДСНС до його будинку буде ускладнений.
Разом із тим, згідно з мотивувальною частиною висновку експертизи за наведеними вище вимогами ДБН 360-92** мінімальна ширина протипожежних розривів між будинками повинна становити 8 м, тоді як фактична між будинком його та ОСОБА_2 – 5,38-5,54 м (а. с. 12).
Тобто відхилення ширини зазначених вище розривів від нормативно визначеного становить менше 3 м. За таких обставин суд не вважає переконливими доводи позивача про те, що вказане відхилення є настільки значним, що може істотно вплинути на його безпеку, і що пропорційним та співмірним заходом захисту його порушеного права є зобов`язання відповідачки знести житловий будинок або здійснити його перебудову. 
Звертає суд увагу і на те, що позовна вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 зобов`язати її знести житловий будинок літ. «Ю-2», розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вже була предметом розгляду суду у справі № 953/1434/20. У зазначеній справі на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2020 року Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» було проведено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок № 19099/9188-9195 від 30.05.2022 року. 
За результатами наведеного експертного дослідження визначити наявність або відсутність відхилення між площею та межами фактичного користування земельно ділянкою з кадастровим номером 6310136600:08:001:0185 за адресою: АДРЕСА_2 та межами в правовстановлюючих документах не надається можливим. Водночас у ході цього дослідження експерти встановили, що місце розташування житлового будинку літ «Ю-2», розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 6310136600:08:001:0185 за адресою: АДРЕСА_2 по відношенню до житлового будинку літ. «З-2» по АДРЕСА_1 та його споруд, в основному відповідає вимогам будівельних норм та правил. Що стосується невідповідності протипожежних відстаней між будинками передбаченим ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень» та ДБН Б.2.2.-12.:2019 «Планування і забудова територій», то такі не виключають безпечної експлуатації житлового будинку літ. «З-2» та його споруд на земельній ділянці з кадастровим номером 6310136600:08:001:0189 по АДРЕСА_1 (а. с. 43–56).
Водночас у справі № 953/1434/20 Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 08.07.2024 року залишив без розгляду позов ОСОБА_1 да ОСОБА_2 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України у зв`язку з повторним неприбуттям до суду позивача та його представника. 
Наведене викликає обгрунтовані сумніви у добросовісності процесуальної поведінки ОСОБА_1 під час звернення до суду.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про недоведеність обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, а саме:
- належності йому на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:08:001:0189, розташованого на ній будинку з надвірними будівлями і спорудами, що по АДРЕСА_1 ;
-здійснення йому відповідачкою дійсних реальних перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою, які були б зумовлені неповною формальною відповідністю розташування будинку ОСОБА_2 на земельній ділянці вимогам ДБН;
-пропорційність і співмірність застосування такого способу захисту права, яке позивач вважає порушеним, як зобов`язання відповідачки знести житловий будинок або здійснити його перебудову. 
З огляду на зазначене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76–81, 263–265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та домоволодінням, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду у 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

    Суддя	    М. Л. Глос