Справа № 732/1865/25 
Провадження 2/732/89/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(повний текст)
03 лютого 2026 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: 
головуючого судді – Бойко А. О., 
у присутності секретаря судового засідання – Дударенко Ю. П., 
за участю:
позивачки – ОСОБА_1 ,
відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 1. Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Неволько В. А., 2. Менська міська рада Корюківського району Чернігівської області,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті її матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , - три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Позовні вимоги мотивовані тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Хоробичі Чернігівського району Чернігівської області померла мати позивачки ОСОБА_5 . За життя мати позивачки двічі перебувала у зареєстрованому шлюбі. Перший раз із батьком позивачки ОСОБА_6 та другий раз із ОСОБА_2 , від якого у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Після смерті матері позивачки відкрилася спадщина за законом на все належне їй майно. Спадкоємцями першої черги за законом є чоловік померлої (вітчим позивачки) ОСОБА_2 , позивачка та її два брати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На день смерті матері позивачки з останньою були зареєстровані та проживали її чоловік та сини, які відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину померлої. Вони до нотаріальної контори не зверталися. Позивачка теж із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, оскільки вважала, що спадкоємцем повинен бути чоловік матері ОСОБА_2 .
У жовтні 2025 року вітчим позивачки знайшов заповіт померлої дружини, яким вона заповіла належні їй земельні ділянки, які розташовані на території Осьмаківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, позивачці.З цього приводу позивачка з вітчимом звернулися до нотаріуса за консультацією. За роз`ясненням нотаріуса позивачка не може вступити у спадщину, оскільки пропущений встановлений законом 6-ти місячний строк. У зв`язку з тим, що про існування заповіту позивачка дізналася тільки у жовтні 2025 року, а тому вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущений з поважної причини. На підставі викладеного, позивачка звертається до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 12 листопада 2025 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову. Підтвердила обставини, зазначені в позовній заяві, зазначивши, що тривалий час вона працює та проживає у м. Києві, і вона не знала про складений матір`ю на її ім`я заповіт.
У судовому засідання відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, обґрунтувавши це тим, що його покійна дружина склала заповіт на ім`я позивачки, а тому її бажання потрібно виконати та надати можливість позивачці реалізувати свої спадкові права. 
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.
17.11.2025 від відповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшли письмові заяви з проханням розглянути справу без їх участі, проти позовних вимог позивачки не заперечують (а. с. 40, 44).
Третя особа по справі – приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Неволько В. А. про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. 
18.11.2025 подала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутності (а. с. 37).
Представник третьої особи по справі – Менської міської ради Корюківського району Чернігівської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання третя особа повідомлена належним чином.
22.12.2025 від секретаря Менської міської ради надійшла письмова заява з проханням проводити розгляд справи за відсутності представника міської ради, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 62, 64).
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Позивачка та відповідач ОСОБА_2 не заперечували проти заяв сторін про розгляд справи за їх відсутності
Заявивідповідачів та третіх осіб про розгляд справи без їх участі судом задоволено.
Інших заяв та клопотань від сторін не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, з`ясувавши позиції сторін та третіх осіб по суті заявлених позивачкою позовних вимог, допитавши свідка, суд доходить висновку, що позовні вимоги підтверджені доказами, зібраними у справі, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, виходячи з наступного.
Дослідженням копії свідоцтва про смерть серії № НОМЕР_1 установлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років у с. Хоробичі Чернігівського району Чернігівської області (а. с. 13).
Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Отже, часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 є день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Осьмаки Менського району Чернігівської області, її батьками значаться: ОСОБА_6 , ОСОБА_8 (а. с. 7).
Прізвище ОСОБА_7 після укладення шлюбу – « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а. с. 8).
З дослідженого в судовому засіданні витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0009000634 від 05.05.2011 установлено, що прізвище ОСОБА_8 після розірвання шлюбу із ОСОБА_6 – « ОСОБА_10 » (а. с. 11).
Вказане підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 (а. с. 10).
Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 17 січня 1982 року. Прізвища подружжя після укладення шлюбу – ОСОБА_12 , ОСОБА_12 (а. с. 12).
Отже, як установлено на підставі досліджених доказів, позивачка є рідною дочкою померлої ОСОБА_5 .
З дослідженого в судовому засіданні заповіту, складеного 08.10.2024, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Неволько В. А., зареєстрованого в реєстрі за №1239, установлено, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіла земельні ділянки площею 1,1975 га, 1,3728 га, 0,6842 га та 0,7187 га – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 14).
Отже, письмовими доказами справи підтверджено, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 .
З довідки старости Хоробицькогостаростинського округу Городнянської міської ради Чернігівського району Чернігівської області від 04.11.2025, №03/17-04/100 установлено, що на день своєї смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 та разом з нею були зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 16).
Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними синами ОСОБА_5 (а. с. 42, 47).
Отже, дослідженими доказами установлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично прийняли спадщину померлої ОСОБА_5 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що позивачка та відповідач ОСОБА_2 були колишніми колегами по роботі, підтвердила той факт, що ОСОБА_2 у її присутності в жовтні 2025 року знайшов заповіт померлої дружини на ім`я позивачки та документи, які підтверджують право власності померлої на земельні ділянки.
За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83283962 від 17.11.2025 спадкова справа до майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відкривалася (а. с. 39).
Таким чином, доказами справи підтверджено, що спадщина ОСОБА_5 у шестимісячний строк, установлений ст. 1270 ЦК України, фактично прийнята в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. 
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
За змістом статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для її прийняття.
Правила даної норми про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18.
У п.24постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 вказано, що особа, яка не прийняла спадщинув установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Отже, при вирішенні справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. При цьому поважність таких причин повинна бути обов`язково обґрунтована.
Разом з тим, закон не містить застережень, які саме причини є поважними і визнання їх такими залежить від обставин конкретної справи.
Суд враховує, що за змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Слід зазначити, що принцип «пропорційності», яким відповідно до ст. 2 ЦПК України разом з іншими принципами зобов`язаний керуватися суд, тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Одночасно, дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18).
Суд має врахувати принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивачів в аспекті статті 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Обмеження позивача у прийнятті спадщини буде невиправданим втручанням у приватну сферу і становитиме для неї надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін.
Нормами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона як спадкоємець за заповітом, не звернулася вчасно, в строк, установлений законом, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлої матері через те, що була необізнана про наявність заповіту на своє ім`я та станом на день її смерті не проживала з нею разом, що унеможливило своєчасне звернення її до нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав. Пропуск строку для прийняття спадщини позбавляє позивачку можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не порушить права та свободи інших осіб. При цьому судом враховується той факт, що спадкоємці за законом, які фактично прийняли спадщину (відповідачі по справі), не заперечують щодо визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. 
Аналізуючи доводи позивачки, суд дійшов висновку, що вони у своїй сукупності є поважними причинами для визначення позивачці строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
Оскільки спадщина за заповітом померлої ОСОБА_5 ніким не прийнята, інші спадкоємці за заповітом відсутні, у спадкоємців за законом(відповідачів) відсутні заперечення з приводу заявлених позивачкою вимог, а тому суд вважає за можливе визначити позивачці додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, визнання відповідачем позову, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Понесені судові витрати слід залишити за позивачкою, оскільки саме вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини.
На підставі викладеного, керуючись статтями 1270, 1272 ЦК України, статтями 206, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 1. Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Неволько В. А., 2. Менська міська рада Корюківського району Чернігівської області, задовольнити повністю.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , – три місяці, з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньодо Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено та підписано 04.02.2026.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивачка: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_8 ).
Відповідачі: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_9 ).
ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_10 ).
ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_11 ).
Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 1. Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Неволько В. А. (вул. Троїцька, 10, м. Городня Чернігівського району Чернігівської області, 15100).
2. Менська міська рада Корюківського району Чернігівської області (адреса: вул. Героїв АТО, 6, м. Мена Корюківський район Чернігівська область, 15600, код ЄДРПОУ 04061777).

Суддя А. О. Бойко