"19" січня 2026 р. Справа № 363/5056/25 

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:
судді Олійник С.В.,
за участі секретаря Поліщук Є.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Вишгородського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

28 серпня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙС» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 квітня 2021 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 43 032,50 грн, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн, а також витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, визначених у реєстрі боржників.
08 липня 2025 року, між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу № 08/07/25, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників.
Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконав та має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» у розмірі 43 032,50 грн, яка складається з:12 500,00 грн — заборгованість за основною сумою кредиту, 30 532,20 грн — заборгованість за несплаченими відсоткам за користування кредитом.
Процесуальні дії та рішення у справі.
14 жовтня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувані докази від ПАТ «Банк Восток».
19 січня 2026 року протокольною ухвалою вирішено проводити розгляд справи у відсутності відповідача, в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи.
Позиції учасників справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце його проведення. У позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, а також висловлено згоду на ухвалення заочного судового рішення, за наявності для того передбачених законодавством підстав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується реєстром вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду Київської області, трекінгом поштових відправлень Укрпошти, поштовими відправленнями з відміткою про повернення «за закінченням терміну зберігання», оголошеннями про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада».
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.
Відповідно до ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановляє заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, враховуючи, що одночасно існують умови, щодо належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що всі сторони по справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про розгляд справи за їх відсутності, а також враховуючи відсутність клопотань відповідача про відкладення судового розгляду, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
18 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір кредитної лінії, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії з кредитним лімітом у розмірі 12 500,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник — повернути кредит та сплатити проценти за користування ним згідно з умовами договору.
Договір було підписано позичальником із використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Розділом 3 договору передбачено умови дисконтного періоду кредитування, пролонгації та поновлення кредиту.
На момент укладення договору строк дисконтного періоду користування кредитом становив 30 днів з дати отримання позичальником першого траншу. Сторони погодили, що встановлений пунктом 1.3 договору строк дисконтного періоду може бути подовжений шляхом сплати протягом дисконтного та пільгового періодів усіх фактично нарахованих процентів та інших платежів, строк сплати яких настав. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплатити всі нараховані проценти за перші 30 днів дисконтного періоду (пункт 1.2-1.3договору).
Відповідно до п.п. 1.3, 1.7, 1.8, 1.9.2, 1.14.1, 4.3 кредитного Договору, кредитодавцеь надає перший транш за договором в сумі 12 000,00 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернуто у строк визначений договором.
Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - «Дисконтний період»). У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.
Сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту договору, строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою:
Z = 30 - (Х - Y), де:
Z - кількість днів, на які продовжується дисконтний період;
Х - поточна дата (день місяця) закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду;
Y - дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок кредитодавця). Дисконтний період, дорівнює 30 днів.
При цьому сторони узгоджують, що у випадку, якщо Y > Х, то кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів.
Відповідно до п.п. 1.4.1.-1.4.3. п. 1.4. договору, за користування кредитом протягом Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 357,70 процентів річних, що становить 0,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 (шістсот двадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. У разі сукупного продовження.
Згідно з паспортом споживчого кредиту кредитодавцем є ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», позичальником — ОСОБА_1 сума кредиту становить 12 500,00 грн, строк кредитування — 30 днів, процентна ставка — 357,70 % річних. Позичальник увів одноразовий ідентифікатор та таким чином підписав кредитний договір, після чого 18 квітня 2021 року кредитні кошти були перераховані відповідно до платіжного доручення.
Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та перерахувало відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 12 500,00 грн на кредитну картку зазначену в заявці на отримання грошових коштів та відповідно до платіжного доручення №d34011800-08c0-4c9c-a3ee-30bf6a2454fc.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити за них грошові кошти. Право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги.
Строк дії договору факторингу неодноразово продовжувався додатковими угодами, зокрема додатковими угодами № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 32 від 31 грудня 2022 року та № 32 від 31 грудня 2023 року, якими строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 139 від 22 червня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача на загальну суму 27 507,50 грн.
05 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали договір факторингу №05/0820-01. Згідно з п.8.2 договору строк дії договору закінчується 04 серпня 2021 року.
03 серпня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду №2 до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, відповідно до п.1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно.
30 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду №3 до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, відповідно до п.1 якої сторони домовились продовжити строк дії договору до 31 грудня 2024 року включно.
Пунктом 2.1 розділу 2 договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п.4.1. договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі встановленій у відповідному додатку.
В п.1.3 договору факторингу №05/0820-01 зазначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 43 032,50 грн.
Відповідно до платіжної інструкції №4586 від 31 серпня 2023 року ТОВ «ФК`Онлайн Фінанс№ перерахувало на рахунок ТОВ «Таліон Плюс» 2 470 667,26 грн відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року.
08 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем було укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Згідно з реєстром боржників від 08 липня 2025 року, до ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 43 032,50 грн.
Відповідно до копій платіжних інструкцій в національній валюті від 13 серпня 2025 року №319, від 17 липня 2025 року № 297, від 12 серпня 2025 року № 316 ТОВ «ФК «ЕЙС» сплатило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відповідно до договору факторингу 1 500 000 грн, 1 001 329,88 грн та 100 грн в рахунок часткової оплати за відступлення прав вимоги згідно з договором факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року.
Із долучених до матеріалів справи розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором становить 30 532,50 грн.
Відповідно до інформації Акціонерного товариства «ВСТ Банк» встановлено, що зазначена платіжна картка належить відповідачу, а згідно з рухом коштів за рахунком у період з 18 квітня 2021 року по 21 квітня 2021 року на вказаний картковий рахунок було зараховано грошові кошти у сумі 12 500,00 грн.
Застосовані норма права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положенням ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч.1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Мотиви і висновки суду.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності відповідно до вимог статей 76–81 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 18 квітня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. Умови договору відповідають вимогам чинного законодавства, а його укладення та зміст підтверджуються паспортом споживчого кредиту, заявкою позичальника та матеріалами справи.
Факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 12500,00 грн підтверджується платіжними документами, а також інформацією АТ «ВСТ Банк», згідно з якою зазначені кошти були зараховані на платіжну картку, відкриту на ім`я відповідача. Таким чином, кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором.
Судом також встановлено правонаступництво щодо права грошової вимоги за кредитним договором, а саме від первісного кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», надалі — до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а згодом — до ТОВ «ФК «ЕЙС», що підтверджується договорами факторингу та витягами з реєстрів прав вимоги. Таким чином, позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах.
Суд враховує, що відповідач, підписуючи кредитний договір та паспорт споживчого кредиту із застосуванням одноразового ідентифікатора, був належним чином обізнаний із умовами кредитування, зокрема щодо розміру кредиту, процентної ставки та загальної вартості кредиту, та добровільно погодився з ними.
Враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача по відсотках у розмірі 27507,50 грн., яка була нарахована в межах строку кредитування до 21 червня 2021 року включно.
Вимога кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право як первісного, так і нового кредитора в цій частині вимог.
Таким чином, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 22 червня 2021 року до 15 серпня 2021 року) слід відмовити.
Відтак, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 500, 00 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 15007,50 грн. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитними договорами у розмірі 27507,50 грн.
Щодо судових витрат.
У порядку, визначеному частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір.
Щодо судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов таких висновків.
Витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються договором про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року, додатковою угодою від 09 липня 2025 року із зазначенням відомостей про боржників за кредитними договорами, протоколом погодження вартості послуг за договором № 09/07/25-01, а також актом приймання-передачі наданих послуг із зазначенням їх вартості.
Разом із тим суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу завищеним, оскільки сума у 7 000,00 грн є неспівмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на надання правничої допомоги, і не відповідає критеріям реальності, розумності та співмірності таких витрат із предметом спору.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, при цьому представник позивача участі у судових засіданнях не брав. За таких обставин суд, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні розміру таких витрат суд враховує, що спори даної категорії є поширеними та не відзначаються підвищеною складністю, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, а фактичний обсяг наданих адвокатом послуг обмежувався складенням позовної заяви.
З урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи, ціни позову, принципів співмірності та розумності судових витрат, а також критерію реальності витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про їх стягнення та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, що відповідає вимогам закону та критеріям розумності і співмірності.
Відповідно до статті 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовну заяву задоволено частково, суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1550,34 гривень, виходячи з розрахунку: 27507,50 гривень (розмір задоволених позовних вимог) * 2 422, 40 гривень (сума сплаченого судового збору) : 43032,50 гривень (розмір заявлених позовних вимог) та по сплаті правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1920 гривень, виходячи з розрахунку: 27507,50 гривень (розмір задоволених позовних вимог) * 3000 гривень (визнчений розмір правничої допомоги) : 43032,50 гривень (розмір заявлених позовних вимог).
Керуючись ст.ст. 258, 263-265, 268, 279, 280, 282 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27507 гривень 50 копійки, судовий збір у розмірі 1550 гривні 34 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1920 гривень .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», адреса місцезнаходження: м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, оф. 2005; код ЄДРПОУ – 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя      С.В. Олійник