04.02.26
22-ц/812/417/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/6353/20
Номер провадження: 22-ц/812/417/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М., 
із секретарем – Богуславською О.М.,
за участю: позивачки - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою 
ОСОБА_2 
на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді – Коваленка І.В. в приміщенні того ж суду за заявою ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 за участю третьої особи – Миколаївська міська рада про виділ частки з нерухомого майна та визначення порядку користування земельною ділянкою, 

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив роз`яснити для позивача ОСОБА_1 порядок і спосіб виконання рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2025 року по справі № 489/6353/20, згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 125-187 від 31 грудня 2024 року. 
В обґрунтування заяви, ОСОБА_2 зазначав, що рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2025 року здійснено поділ автомийки за адресою: АДРЕСА_1 , яке обґрунтоване висновком судової будівельно-технічної експертизи № 125-187 від 31 грудня 2024 року та визначено обов`язок сторін разом виконати переобладнання, в тому числі будівництво сходів.
У рамках дотримання рішення відповідач запропонував позивачу проведення робіт доручити професійній організації, до якої також зверталася й сама позивач, щоб забезпечити відповідність експертному висновку та безпеку конструкції.
Однак, позивач не надала жодних пропозицій у відповіді та провела роботи самостійно, а саме улаштувала сходи до другого поверху, не так як передбачено висновком експертизи, тим самим створила перешкоди для користування земельною ділянкою та ведення відповідачем господарської діяльності як фізичної особи-підприємця.
Відповідно до графічного зображення, наданого у висновку експертизи сходи на другий поверх мають бути ідентичними тим сходам, які були наявні до поділу будівлі, а саме: улаштування металевих сходів вздовж будівлі з виходом праворуч, тобто, дзеркально вже наявним сходам. Позивач збудувала сходи довжиною 12 метрів перпендикулярно будівлі, фактично перегородивши проїзд для всього транспорту, в тому числі, спецтранспорту у разі надзвичайної події та зайняла більшу площу близько 5 кв.м.
03 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду письмові пояснення, в яких вказала на безпідставність заяви ОСОБА_2 , оскільки будівельні роботи виконані нею відповідно до рішення суду.
ОСОБА_1 зазначала, що рішення суду у вказаній частині було пред`явлено до виконання Інгульському відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Інгульський ВДВС), яким відкрито виконавче провадження №79027612 від 05 вересня 2025 року. У виконавчому провадженні вона була боржником, а тому весь тягар по виконанню рішення та обов`язки боржника лягли на неї. На неї було двічі накладено штраф виконавчою службою за терміни виконання робіт по виконавчому провадженню, а тому вона була вимушена виконувати роботи з переобладнання відповідно до рішення суду самостійно. Щодо пропозиції ОСОБА_2 , яку вона отримала 10 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 пояснила, що на той час вона вже уклала договір підряду від 01 жовтня 2025 року, зареєстрований в Реєстрі будівельної діяльності.
Стосовно розташування спірних сходів, ОСОБА_1 зазначала, що 30 квітня 2025 року нею було надано до суду Робочий проєкт «Капітальний ремонт будівлі з влаштуванням зовнішніх металевих сходів для окремого входу на другий поверх за адресою: м. Миколаїв, вул. Залізнична № 1В» та Технічний звіт ТЗ-12-03-2025 Обстеження нежитлової будівлі автомийки літ.»А-2» за адресою: АДРЕСА_1 » на можливість реконструкції на додатковий вхід на другий поверх (сходовий марш) згідно варіантів РТТП в Миколаївській області. При влаштуванні сходового маршу на другий поверх вказана документація нею була надана виконавцю робіт. Робочий проєкт та технічний звіт, разом з висновком експерта ОСОБА_4 було надано суду та які стали підставою судового рішення та були знайомі ОСОБА_2 , проти чого він не заперечував та апеляційну скаргу на рішення суду не подавав.
Крім цього, ОСОБА_2 звертався до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради щодо можливих порушень з її сторони в галузі будівництва при виконанні ремонтно-будівельних робіт за рішенням суду, однак, жодних порушень з її боку виявлено не було.
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2025 року заяву ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2025 року залишено без задоволення.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, а справу повернути на новий розгляд до Інгульського районного суду м. Миколаєва.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначає, що суд не дослідив належним чином Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 125-187 від 31 грудня 2024 року, а саме графічне зображення № НОМЕР_1 до даного Висновку, щодо місця знаходження, розташування сходів по об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 . З документів наданих для роз`яснення, а саме з копії графічного зображення № НОМЕР_1 до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-187 від 31 грудня 2024 року та фотокопії збудованих сходів за адресою АДРЕСА_1 станом на 20 листопада 2025 року видно, що рішення не відповідає вимогам судової будівельно-технічної експертизи. 
Звертає увагу на те, що позивачка всупереч вимогам Висновку судової будівельно технічної експертизи збудувала сходи не вздовж будівлі, як відображено на графічному зображенні №2 до даного Висновку № 125-187, а навмисно збудувала сходи впоперек будівлі, чим створила перешкоди для вільного проїзду будь-якого транспорту по орендованій ним земельній ділянці. У результаті таких дій істотно ускладнено доступ до об`єкта нерухомості та створено перешкоди у здійсненні мною підприємницької діяльності.
За такого, ОСОБА_2 вважає, що суд належним чином не надав оцінку вищевикладеним обставинам.
У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про місце й час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Заслухавши суддю - доповідача, позивачку ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Ухвала суду відповідно до ч.1 ст. 258 ЦПК України є судовим рішенням.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз`яснення рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2025 року, суд першої інстанції виходив з того, що зазначене рішення суду є чітким та зрозумілим, а тому не потребує додаткового роз`яснення. Крім цього, заявник просив роз`яснити рішення для боржника ОСОБА_1 , яка не зверталася до суду із заявою про роз`яснення рішення у вказаній частині. До того ж, суд наголосив, що обов`язок з виконання будівельних робіт по облаштуванню сходів судовим рішенням покладено на обидві сторони. Разом з тим, ОСОБА_2 отримав виконавчий лист та пред`явив його до примусового виконання, внаслідок чого ОСОБА_1 набула статусу боржника, з відповідними обов`язками по виконанню рішення.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та в повній мірі відповідає вимогам закону з огляду на наступне.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.
Таким чином, роз`яснення судового рішення може бути зумовлене його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.
В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення.
Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, то суд відмовляє в роз`ясненні рішення.
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі № 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».
Водночас роз`яснюючи рішення, суд не вправі змінювати його зміст, тобто не має права змінювати зміст відомостей, викладених у судовому рішенні. Вимоги, які встановлені цивільним процесуальним законом, до змісту постанови суду апеляційної інстанції, містяться у статті 265 ЦПК України, з урахування статті 263 ЦПК України.
Текст рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2025 року викладено відповідно до вимог статей 263, 265 ЦПК України з посиланням на норми чинного цивільного процесуального закону із врахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду, викладено чіткими та зрозумілими реченнями і не містить у собі труднощів для розуміння його точного змісту в контексті його виконання.
Крім цього, суд першої інстанції правильно зауважив, що заявник просить роз`яснити рішення не для себе, а для боржника ОСОБА_1 , яка особисто не зверталася до суду із заявою про роз`яснення рішення у вказаній частині.
Також суд першої інстанції вірно вказав про те, що обов`язок із виконання будівельних робіт по облаштуванню сходів судовим рішенням покладено на обидві сторони. Разом з тим, ОСОБА_2 отримавши виконавчий лист, пред`явив його до примусового виконання, внаслідок чого ОСОБА_1 набула статусу боржника, з відповідними обов`язками по виконанню рішення суду.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для роз`яснення рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2025 року, оскільки воно є зрозумілим та не містить будь-яких положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо його розуміння або неоднозначного тлумачення.
Доводи апеляційної скарги фактично свідчать про незгоду заявника зі способом виконання боржницею ОСОБА_1 рішення суду, а тому такі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
До того ж, головним державним виконавцем Інгульського ДВС Білоус Д.А. 25 грудня 2025 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 79027612 на підставі п.9 ст. 39 та ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2025 року. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2025 року залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна 

Ж.М. Яворська 

Повний текст складено 04 лютого 2026 року.