28.01.26
22-ц/812/194/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року м. Миколаїв 

справа №484/3207/25
провадження №22-ц/812/194/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О. М.,
без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко Н. А. у приміщенні суду у м. Первомайську Миколаївської області, за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення пені й індексації,
В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст позовних вимог

 
В червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала наступним.
Позивачка зазначала, що вона є власницею земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 4825486300:07:000:0336, 4825486300:01:000:1437, 4825486300:01:000:0698, 4825486300:05:000:0430, що знаходяться в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.
01 грудня 2014 року між нею та ПСП імені Т.Г. Шевченка було укладено договір оренди землі №000562, за умовами якого ОСОБА_1 передала вищевказані земельні ділянки в користування товариству.
24 квітня 2017 року між нею та ПСП імені Т.Г. Шевченка було укладено додаткову угоду №001030 до договору оренди землі №000562 від 01 грудня 2014 року, відповідно до якої збільшено орендну плату.
20 березня 2019 року між нею, ПСП імені Т.Г. Шевченка та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди землі, згідно з якою зі згоди орендодавця орендар ПСП імені Т.Г. Шевченка передав, а новий орендар ТОВ «Південь Агро Інвест» прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені договором оренди землі, на строк до 30 листопада 2026 року.
Відповідно до п.4.1 умов додаткової угоди орендна плата вноситься орандарем у грошовій формі в розмірі 11 186,94 грн за рік оренди. Згідно з пунктом п.4.5 додаткової угоди орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Пунктом п.4.7 додаткової угоди передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожний день прострочення.
Сплата орендної плати здійснювалась у безготівковій формі шляхом зарахування орендної плати на картковий рахунок позивачки у АТ КБ «ПриватБанк» із грубим порушенням строків сплати орендної плати.
Орендна плата за 2021 рік ТОВ «Південь Агро Інвест» остаточно була виплачена 07 березня 2023 року.
Орендна плата за 2022 рік була сплачена 07 березня 2023 року, тож прострочення суми боргу становило понад 181 день. Пеня за 181 день становить 2025,39 грн. 
Орендна плата за 2023 рік була виплачена 17 листопада 2023 року, прострочення суми боргу становило 77 днів. Пеня за 77 днів становить 861,63 грн.
Орендна плата за 2024 рік була виплачена 06 вересня 2024 року, прострочення суми боргу становило 5 днів. Пеня за 5 днів становить 55,95 грн. Остаточна доплата орендної плати за 2024 рік була 06 лютого 2025 року.
Також при виплаті/нарахуванні орендної плати ТОВ «Південь Агро Інвест» не враховувало індексацію. Сума індексації орендної плати за 2022 рік складає 2976,09 грн, за 2023 рік – 568,72 грн, за 2024 рік – 1340,22 грн.
Протягом 2022-2024 років вона неодноразово зверталась до ТОВ «Південь Агро Інвест» відносно виплати орендної плати, але це не призвело до вчасної сплати орендної плати.
Посилаючись на те, що ТОВ «Південь Агро Інвест» свої зобов`язання за договором оренди з 2021 року по 2024 рік належним чином не виконувало, порушення умов договору носить систематичний характер, ОСОБА_1 просила: 1) розірвати договір оренди землі, укладений між нею та ТОВ «Південь Агро Інвест» (ПСП ім. Т.Г. Шевченка), щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: 4825486300:07:000:0336, 4825486300:01:000:1437, 4825486300:01:000:0698, 4825486300:05:000:0430, зареєстрований у Державному реєстрі іншого речового права за номерами 8370502 від 13.01.2015 року, 8370745 від 12.01.2015 року, 8369492 від 12.01.2015 року, 8370230 від 13.01.2015 року; 2) стягнути з ТОВ «Південь Агро Інвест» на її користь пеню у розмірі 2942,97 грн, індексацію у розмірі 4885,03 грн, а також розподілити судові витрати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
З ТОВ «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню в розмірі 2942,97 грн, а також судовий збір в сумі 455,41 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог про розірвання договору оренди землі, суд виходив з того, що відповідач хоч і сплачував орендну плату за 2021-2024 роки із запізненням, проте відсутня систематичність такої несплати.
Щодо вимоги про стягнення індексації суд вказав, що оскільки відповідач виплатив позивачу орендну плату за 2022, 2023, 2024 роки з переплатою, то відсутні підстави для стягнення індексації орендної плати за спірний період.
Між тим, суд вважав, що позивачка має право на стягнення пені за 2022-2024 роки у сумі 2942,97 грн, оскільки орендна плата їй була сплачена відповідачем з порушенням строків, передбачених договором. 

Узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Позивачка вказувала, що договором оренди землі передбачена сплата орендної плати з індексацією до 01 вересня кожного року. Орендна плата за користування земельними ділянками за 2021-2024 роки станом на 01 вересня поточних років їй виплачена не була. Отже, відповідач допустив систематичну несплату орендної плати. Таке порушення умов договору є істотним. Відповідач порушивши умови договору, позбавив позивачку, яка є малозабезпеченою особою, можливості своєчасно отримати гарантовані кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. 
За такого, на думку позивачки, наявні підстави для розірвання договору оренди землі та стягнення з відповідача на її користь індексації орендної плати та пені у сумах, вказаних нею у позовній заяві.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та державних актів на право власності на земельні ділянки є власницею земельних ділянок з кадастровими номерами 4825486300:07:000:0336 площею 2,4489 га, 4825486300:01:000:1437 площею 0,0063 га, 4825486300:01:000:0698 площею 0,3828 га, 4825486300:05:000:0430 площею 0,0564 га, які знаходяться в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, цільове призначення земельних ділянок – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
01 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПСП імені Т.Г. Шевченка було укладено договір оренди землі №000562, за умовами якого ОСОБА_1 передала вищевказані земельні ділянки в користування товариству.
Право оренди зазначених земельних ділянок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 січня 2015 року та 13 січня 2015 року на підставі зазначеного договору, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер записів про інше речове право 8370502, 8370745, 8369492 та 8370230.
24 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ПСП імені Т.Г. Шевченка було укладено додаткову угоду №001030 до договору оренди землі №000562 від 01 грудня 2014 року, з якої вбачається, що договір оренди землі був викладений у новій редакції.
Сторони визначили, що строк договору оренди вказаних вище земельних ділянок буде тривати до 30 листопада 2026 року. 
Пунктом 4.1 додаткової угоди до договору, передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 11 186,94 грн за рік оренди.
Із цієї суми орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України (пункт 4.2 додаткової угоди).
Пунктом 4.4 додаткової угоди від 24 квітня 2017 року передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше). 
У пункті 4.5 договору від 24 квітня 2017 року визначено, що орендна плата вноситься орендарем до 01 вересня кожного року. 
Згідно з пунктом 4.7 додаткової угоди у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожний день прострочення.
20 березня 2019 року між ОСОБА_1 , ПСП імені Т.Г. Шевченка та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди землі, згідно з якою зі згоди орендодавця орендар ПСП імені Т.Г. Шевченка передав, а новий орендар ТОВ «Південь Агро Інвест» прийняв на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені договором оренди землі на строк до 30 листопада 2026 року. Договір оренди було укладено у новій редакції.
У п.4.1 договору оренди сторони узгодили, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 15,15 % нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає: ділянка 1 – 11 592,22 грн за рік оренди, ділянка 2 – 1812,04 грн за рік оренди, ділянка 3 – 266,98 грн за рік оренди, ділянка 4 – 29,82 грн за рік оренди.
Згідно з пунктом 4.2 додаткової угоди з суми орендної плати, орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України.
Пунктом 4.4 додаткової угоди передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше). При цьому, коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше). В разі виплати орендної плати авансом за наступні роки, до орендної плати застосовується коефіцієнт індексації, який діє в рік фактичної виплати, в подальшому – розмір орендної плати за роки, за які була здійснена виплата орендної плати, в майбутньому не індексується.
У пункті 4.5 договору від 20 березня 2019 року визначено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеве відділення УДППЗ Укрпошти шляхом надсилання на адресу орендодавцю поштових переказів або в іншій формі, погодженій сторонами. Орендна плата може бути перерахована орендодавцю як орендарем, так і за його дорученням, третьою особою, що буде належним виконанням умов даного договору.
Згідно з пунктом 4.7 додаткової угоди у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожний день прострочення.
Сплата орендної плати здійснювалась у безготівковій формі шляхом зарахування на картковий рахунок позивачки у АТ КБ «ПриватБанк».
За 2021 рік ОСОБА_1 07 березня 2023 року була доплачена орендна плата в сумі 24 грн, за 2022 рік орендна плата була сплачена 07 березня 2023 року в сумі 11 029,35 грн, за 2023 рік – 17 листопада 2023 року в сумі 11 029,35 грн, за 2024 рік – 06 вересня 2024 року в сумі 11 029,35 грн та 06 лютого 2025 року у сумі 561,27 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частина перша статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно з частиною першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.
В силу ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способів та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із істотних умов договору оренди.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23 (провадження №12-19гс24) виснувала, що «правила про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та приписи частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать, а навпаки доповнюють одні одних.
Підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби.
У разі якщо має місце сплата орендної плати у меншому розмірі, аніж визначено умовами договору оренди землі, тобто коли орендар допустив недоплату орендної плати й таке порушення умов договору є істотним, тоді застосуванню підлягає не спеціальна норма пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, а загальне правило частини другої статті 651 ЦК України.
Тобто якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
У випадку неістотної недоплати орендної плати (чи встановлення неістотності такого порушення судом) ефективним та пропорційним буде такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості з орендної плати.
Погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позовних вимог про розірвання договору оренди як на підставі частини другої статті 651 ЦК України (у разі часткової несплати (недоплати) орендної плати та істотності такого порушення), так і на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України (у разі систематичної (два та більше випадки) повної несплати орендної плати)».
У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року в справі №479/210/21 зазначено, що: «Верховний Суд звертає увагу на те, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, при укладенні якого орендодавець розраховує на отримання орендних платежів. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».
Підпункт 170.1.1 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України визначає, що податковим агентом платника податку – орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог про розірвання договору оренди землі, суд виходив з того, що відповідач хоч і сплачував орендну плату за 2021-2024 роки із запізненням, проте відсутня систематичність такої несплати.
Щодо вимоги про стягнення індексації суд вказав, що оскільки відповідач виплатив позивачу орендну плату за 2022, 2023, 2024 роки з переплатою, то відсутні підстави для стягнення індексації орендної плати за спірний період.
Між тим, суд вважав, що позивачка має право на стягнення пені за 2022-2024 роки у сумі 2942,97 грн, оскільки орендна плата їй була сплачена відповідачем з порушенням строків, передбачених договором. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, однак у іншій частині вважає рішення суду помилковим.
Щодо позовних вимог про стягнення індексації орендної плати
Згідно з пунктом 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Відповідно до положень пункту 289.2 статті 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:
Кi = І:100,
де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, проте механізм їх застосування є різними як за правовим змістом так і за суб`єктами застосування. Зокрема, індексація нормативної грошової оцінки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, із застосуванням певної методики (стаття 289 ПК України). 
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін – показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.
Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.
Отже, орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перераховувати розмір орендної плати.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2013 року у справі № 3-34гс13 та від 20 серпня 2013 року у справі № 3-21гс13 та підтримана Верховним Судом, зокрема у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 540/544/18 (провадження № 61-13979св19).
Умовами укладеної 20 січня 2019 року додаткової угоди до договору оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» у пункті 4.1 передбачено, що сторони погодили розмір орендної плати у грошовій формі в розмірі 15,15% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок визначена в п.2.5 додаткової угоди до договору оренди землі.
У пункті 4.4 додаткової угоди передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше). 
З інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру випливає, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік становить 1,0, за 2023 рік – 1,051, за 2024 – 1,12.
Отже, орендна плата за 2022 рік становила 13 701,06 грн – 19,5% = 11 029,35 грн; за 2023 рік – 13 701,06 х 1,051 – 19,5% = 11 591,85 грн; за 2024 рік – 13 701,06 х 1,12 – 19,5% = 12 352,88 грн.
Таким чином несплачена відповідачем орендна плата з індексацією за 2023 рік становила 562,50 грн (11 591,85 – 11 029,35), а за 2024 рік – 762,29 грн (12 352,88 – 11 029,35 – 561,24). 
Щодо вимог про розірвання договору оренди землі
Судом встановлено, що за умовами узгодженого сторонами договору оренди землі в редакції від 20 березня 2019 року орендар зобов`язаний виплачувати орендну плату орендодавцю до 01 вересня поточного року. Розмір орендної плати у 2022 році після вирахування податків та зборів становив 11 029,35 грн, у 2023 році – 11 591,85 грн, у 2024 році – 12 352,88 грн. 
Згідно з дослідженими доказами відповідач орендну плату за вказані роки виплатив з порушеннями строків та не у повному обсязі (за 2022 рік – 07 березня 2023 року, за 2023 рік – 17 листопада 2023 року, за 2024 рік – 06 вересня 2024 року).
Відповідно до наведених норм права це є підставою для розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Південь Агро Інвест» про стягнення індексації орендної плати та розірвання договору оренди землі підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме розірвання договору оренди землі та стягнення з відповідача на користь позивачки 1324,79 грн індексації орендної плати.
Рішення суду в частині вирішення інших позовних вимог зміні або скасуванню не підлягає. Позивачка хоч і просила скасувати рішення суду першої інстанції повністю, в той же час просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені задовольнив. Вона заперечень щодо стягнутої суми не висловлювала.

Щодо судових витрат
Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивачки, скасував рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, та задовольнив її позовні вимоги частково, то наявні підстави для відшкодування відповідачем позивачці судового збору за подання позовної заяви у сумі 1877,36 грн та апеляційної скарги у сумі 2816,04 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 листопада 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення індексації орендної плати та розірвання договору оренди землі скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Розірвати договір оренди землі №000562 від 01 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 4825486300:07:000:0336, 4825486300:01:000:1437, 4825486300:01:000:0698, 4825486300:05:000:0430, що знаходяться в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 індексацію орендної плати у сумі 1324,79 грн.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 листопада 2025 року в частині розподілу судового збору змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1877,36 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2816,04 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді  Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повне судове рішення складено 29 січня 2026 року.