ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/414/24  Номер провадження 22-ц/814/602/26	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О., 
за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бибик Володимир Анатолійович, на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 29 липня 2025 року у справі за первісним позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада про виділ у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою, та за зустрічним позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада про виділ у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою -
В С Т А Н О В И В:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст первісної позовної заяви
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада про виділ у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою, в якому прохала суд: виділити в окремий об`єкт нерухомого майна, окрему садибу та визнати право власності за ОСОБА_1 на частину житлового будинку літ. А-1 загальною площею 56,8 кв.м. у складі приміщень: кухня №1-2 площею 11,3 кв.м., кімната №1-3 площею 8,7 кв.м., кімната №1-4 площею14,9 кв.м., кімната №1-5 площею 8,3 кв.м., сіни №1-6 площею 5,3 кв.м., санвузол №1-7 площею 2-7 кв.м., сіни №1-8 площею 5,6 кв.м.; господарські споруди: літня кухня літ. «Г», сарай літ. «г1», огорожа №3, гараж літ. «Е», сарай літ. «З», навіс літ. «З1», вбиральня літ. «Н», навіс літ. «г2», літній душ літ. «Н1», ворота огорожі №4, ворота огорожі № 5 по АДРЕСА_1 ; визначити порядок користування земельною ділянкою площею 701 кв.м. по АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 346 кв.м. (додаток № 3 до висновку №86 від 14 листопада 2023 року, що зафарбовано в зелений колір); в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити ділянку площею 355 кв.м. (додаток № 3 до висновку №86 від 14 листопада 2023 року, що зафарбовано в жовтий колір).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Полтавської міської ради від 24 грудня 2012 року ОСОБА_1 є власником 3/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .
Іншими співвласниками є відповідачі по справі: ОСОБА_2 7/20 частин та ОСОБА_3 7/20 частин, що набули право власності на вказане нерухоме майно згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 березня 2021 року.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державна реєстрація права власності за всіма власниками проведена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності із кількістю кімнат від однієї до п`яти від 03 квітня 1956 року та на підставі рішення виконкому Октябрської районної ради депутатів трудящих № 51 від 07 лютого 1956 року за вказаним будинком виділена земельна ділянка.
На даний час позивач має намір оформити право на земельну ділянку за вказаною адресою, але згідно Земельного кодексу України це можливо зробити виключно за згодою всіх власників у спільну сумісну власність.
Оскільки інші співвласники взагалі ніяким чином не реагують на її пропозицію, тому вважає, що має намір виділити належну частку домоволодіння в окремий об`єкт нерухомого майна, припинивши на нього право спільної власності.
Таким чином, вважає, що у зв`язку з виділом належної частини житлового будинку з надвірними будівлями в окремий об`єкт нерухомого майна із земельною ділянкою матиме змогу самостійно її приватизувати та бути самостійним суб`єктом у прийнятті рішень щодо майна.
У зв`язку з відсутністю можливості укладення договору про виділ в натурі частки в нерухомому майні, позивач змушена звернутись до суду.
Короткий зміст зустрічної позовної заяви
Відповідач ОСОБА_2 , користуючись правом на подання зустрічного позову, у лютому 2024 року подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада про виділ у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою, в якому прохала: виділити в окремий об`єкт нерухомого майна 7/20 часток житлового будинку літ. А-1 у складі приміщень: зал №3-1 площею 27,2 м.кв., вбиральня №3-2 площею 3,9 м.кв., кабінет №3-3 площею 3,8 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати право власності на вказаний об`єкт нерухомості за ОСОБА_2 ; визначити порядок користування земельною ділянкою площею 701 кв.м. по АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 55 м.кв. (додаток № 3 до висновку №95 від 14 листопада 2023 року, що зафарбовано у синій колір); в користуванні ОСОБА_3 залишити ділянку площею 300 м.кв. (додаток № 3 до висновку №95 від 14 листопада 2023 року, що зафарбовано у червоний колір).
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 29 липня 2025 року відмовлено в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада про виділ у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою; відмовлено в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада про виділ у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 29 липня 2025 року в частині відмови у задоволенні первісного позову не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила рішення місцевого суду у вказаній частині, подавши до Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій прохала суд скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та постановити нове в цій частині, згідно якого задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Позиції учасників справи
Узагальнені доводи поданої апеляційної скарги
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення місцевого суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також висновки суду не ґрунтуються на зібраних по справі доказах, крім того, місцевий суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам.
Позивач за первісним позовом зауважує, що наявне самочинне будівництво відповідача ОСОБА_3 за вказаною адресою, в свою чергу позбавляє можливості в позасудовому порядку вирішити питання щодо виділу в натурі частки ОСОБА_1 , яка фактично стала заручником самочинного будівництва іншого співвласника.
Також вказано, що місцевий суд належним чином не повідомив учасників справи про час та дату судового засідання, під час якого відбувся розгляд справи по суті спору та було ухвалено оскаржуване судове рішення.
ОСОБА_1 вказує, що вона не претендує на майно відповідачів за первісним позовом, натомість ні висновок експерта, ні інші матеріали справи не містять інформацію щодо необхідності проведення перепланування для проведення виділу в натурі частки (квартири АДРЕСА_2 ) чи компенсації вартості частини приміщень.
Крім того, при визначенні порядку користування ділянкою позивач за первісним позовом просив визначити порядок згідно площі, яка перебуває у фактичному користуванні сторін справи.
Щодо відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції
ОСОБА_1 та її представник – адвокат Бибик В.А. під час судового засідання підтримали вимоги поданої апеляційної скарги та прохали її задовольнити з вказаних у ній підстав.
У поданій до суду апеляційної інстанції заяві представник Шевченківської районної у м. Полтаві рада прохав суд розгляд справи здійснювати за його відсутності; при розгляді справи покладався на розсуд суду.
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача за первісним позовом та її представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо меж перегляду рішення місцевого суду
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 стосується виключно незгоди із відмовою у задоволенні поданого нею первісного позову, то в суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 29 липня 2025 року в іншій частині.
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що домоволодіння по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності трьом особам: ОСОБА_1 (3/10, що дорівнює 6/20), ОСОБА_2 (7/20) та ОСОБА_3 (7/20), загальна площа якого становить 145,8 кв.м., житлова площа – 65,1 кв.м., та має: літня кухня Г, сарай г1, вбиральня Д, гараж Е, гараж Ж, сарай З, навіс З1, вбиральня Н, навіс О, погріб а3, погріб а4, огорожа №2, трубопровід №3, огорожа №4, ворота огорожі №5, ворота огорожі №6, огорожа №7 (а.с. 07-15).
Відповідно Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності із кількістю кімнат від однієї до п`яти включно від 03 квітня 1956 року за вказаним будинком виділена земельна ділянка, площа якої складає 600 кв.м. (а.с. 17-18).
Згідно висновку експерта №88 за результатами експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження на замовлення ОСОБА_1 від 14 листопада 2023 року було встановлено, що виділити у самостійний об`єкт нерухомого майна 3/10 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 – технічно можливо, при цьому площа закріпленої за цією частиною домоволодіння земельної ділянки складає за фактичним користуванням 346 кв.м. До складу 3/10 частини, яку можливо, виділити ОСОБА_1 як окремий ізольований об`єкт нерухомого майна, входять: частина загальною площею 56,8 кв.м. житлового будинку літ. А-1, у складі приміщень: кухня №1-2 площею 11,3 кв.м., кімната №1-3 площею 8,7 кв.м., кімната №1-4 площею 14,9 кв.м., кімната №1-5 площею 8,3 кв.м., сіни №1-6 площею 5,3 кв.м., санвузол №1-7 площею 2,7 кв.м., сіни №1-8 площею 5,6 кв.м.; літня кухня літ. Г, сарай літ. г1, огорожа №3, гараж літ. Е, сарай літ.З, навіс літ З1, вбиральня літ. Н, навіс літ. г2, літній душ літ. Н1, погріб літ. а3, ворота огорожі №4, ворота огорожі №5 (а.с. 24-33).
Згідно висновку експерта №95 за результатами експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження на замовлення ОСОБА_2 від 14 листопада 2023 року було встановлено, що виділити у самостійний об`єкт нерухомого майна 7/20 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 – технічно можливо, при цьому площа закріпленої за цією частиною домоволодіння земельної ділянки складає за фактичним користуванням 55 кв.м. До складу 7/20 частини, яку можливо виділити ОСОБА_2 як окремий ізольований об`єкт нерухомого майна, входять: частина загальною площею 34,9 кв.м. (група приміщень №3 у прибудові літ. А1-1) житлового будинку літ. А-1, у складі приміщень: зал №3-1 площею 27,2 кв.м., вбиральня №3-2 площею 3,9 кв.м., кабінет №3-3 площею 3,8 кв.м. 
До складу 7/20 частин, які можуть окремо ізольовано існувати у власності ОСОБА_3 входять: частина загальною площею 54,1 кв.м. (група приміщень №2) житлового будинку літ. А-1, у складі приміщень: сіни №2-1 площею 8,7 кв.м., кімната №2-2 площею 7,3 кв.м., коридор №2-3 площею 8,8 кв.м., кімната №2-4 площею 17,1 кв.м., кухня №2-5 площею 9,6 кв.м., санвузол №2-6 площею 2,6 кв.м.; вбиральня літ. Д, гараж літ. Ж, навіс літ. О, навіс літ. Ж3, погріб літ. а4, огорожа №2, огорожа №4 (а.с. 50-61).
Позиція суду апеляційної інстанції
Щодо поданих до суду апеляційної інстанції доказів
01 грудня 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява від представника ОСОБА_1 – адвоката Бибика В.А., в якій останній прохав суд поновити процесуальний строк для подання письмових доказів, а також приєднати письмовий доказ до справи: копію Витяга з Державного земельного кадастру НВ-7100804062025 від 26 листопада 2025 року.
Частиною другою, четвертою статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно принципу змагальності сторін, що закріплений статтями 2, 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Також, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 12 ЦПК України).
Колегія суддів звертає увагу, що подана до суду апеляційної інстанції представником позивача за первісним позовом копія Витягу з Державного земельного кадастру НВ-7100804062025 від 26 листопада 2025 року була сформована після розгляду справи по суті місцевим судом, та містить інформацію (дата державної реєстрації земельної ділянки – 26 листопада 2025 року), яка не існувала на час розгляду справи судом першої інстанції, то з урахуванням положень статті 367 ЦПК України, не береться до уваги колегією суддів.
Щодо виділу у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частини першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України).
За змістом вищевказаної норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці у праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Згідно із частиною третьою статті 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відтак, для здійснення виділу майна в натурі зі спільної сумісної власності суд має встановити частки кожного зі співвласників.
Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України.
Статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
За статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20, яка підлягає врахуванню відповідно до приписів цивільного процесуального законодавства, зазначила наступне:
«У результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з врахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК України, частини першої статті 50 ЖК України.
Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.
Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
Натомість за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому, за бажанням, можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку.
Поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.
При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток».
Після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна.
Аналогічні за своїм змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц, від 29 листопада 2023 року у справі № 761/28358/15-ц, від 09 серпня 2024 року у справі № 442/8542/19, від 26 листопада 2025 року у справі № 554/983/20.
Так, з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності трьом співвласникам: ОСОБА_1 (3/10, що дорівнює 6/20 частки), ОСОБА_2 (7/20 частки) та ОСОБА_3 (7/20 частки), загальна площа якого становить 145,8 кв.м., житлова площа – 65,1 кв.м., та має: літня кухня Г, сарай г1, вбиральня Д, гараж Е, гараж Ж, сарай З, навіс З1, вбиральня Н, навіс О, погріб а3, погріб а4, огорожа №2, трубопровід №3, огорожа №4, ворота огорожі №5, ворота огорожі №6, огорожа №7.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про виділ у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності, в якому прохала суд, зокрема: виділити в окремий об`єкт нерухомого майна, окрему садибу та визнати право власності за ОСОБА_1 на частину житлового будинку літ. А-1 загальною площею 56,8 кв.м. у складі приміщень: кухня №1-2 площею 11,3 кв.м., кімната №1-3 площею 8,7 кв.м., кімната №1-4 площею 14,9 кв.м., кімната №1-5 площею 8,3 кв.м., сіни №1-6 площею 5,3 кв.м., санвузол №1-7 площею 2-7 кв.м., сіни №1-8 площею 5,6 кв.м.; господарські споруди: літня кухня літ. «Г», сарай літ. «г1», огорожа №3, гараж літ. «Е», сарай літ. «З», навіс літ. «З1», вбиральня літ. «Н», навіс літ. «г2», літній душ літ. «Н1», ворота огорожі №4, ворота огорожі № 5 по АДРЕСА_1 .
На підтвердження своїх вимог, позивачем за первісним позовом подано до місцевого суду висновок експерта №88 за результатами експертного будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження на замовлення ОСОБА_1 від 14 листопада 2023 року. 
Згідно інформації із вказаного вище висновку, на вирішення дослідження поставлені були наступні питання: 1) Яким є фактичний порядок користування присадибною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .? 2) Чи існує технічна можливість виділення в окремий об`єкт нерухомого майна 3/10 частини житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .?
Згідно відповіді експерта, виділити у самостійний об`єкт нерухомого майна 3/10 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 – технічно можливо, при цьому площа закріпленої за цією частиною домоволодіння земельної ділянки складає за фактичним користуванням 346 кв.м. До складу 3/10 частини, яку можливо, виділити ОСОБА_1 , як окремий ізольований об`єкт нерухомого майна, входять: частина загальною площею 56,8 кв.м. житлового будинку літ. А-1, у складі приміщень: кухня №1-2 площею 11,3 кв.м., кімната №1-3 площею 8,7 кв.м., кімната №1-4 площею 14,9 кв.м., кімната №1-5 площею 8,3 кв.м., сіни №1-6 площею 5,3 кв.м., санвузол №1-7 площею 2,7 кв.м., сіни №1-8 площею 5,6 кв.м.; літня кухня літ. Г, сарай літ. г1, огорожа №3, гараж літ. Е, сарай літ. З, навіс літ. З1, вбиральня літ. Н, навіс літ. г2, літній душ літ. Н1, погріб літ. а3, ворота огорожі №4, ворота огорожі №5.
Враховуючи загальний розмір спірного житлового будинку, а також частку права власності ОСОБА_1 – 3/10 частка, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що експертом було здійснено план розподілу житлового будинку згідно фактичного користування співвласниками приміщень, без врахування їх часток, що в свою чергу ставить під сумнів правильність та повноту виконаного експертного дослідження. 
Крім того, колегія суддів зауважує, що вказаний висновок експерта, хоча фактично змінює розмір часток власності співвласників спірного помешкання (3/10 частка належить первісному позивачу, пропонується їй виділити 56,8 кв.м. при загальній площі помешкання 145,8 кв.м.), однак не відображає новосформованих часток та присудження грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Під час розгляду справи позивач не заявляла клопотання про проведення експертизи з метою встановлення дійсним обставин справи та недопущення порушення прав інших учасників даного цивільного процесу. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Також співвласниками спірного помешкання є первісний позивач та первісні відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , останній з яких будь-яких пояснень чи власних доводів до суду ані першої, ані апеляційної інстанцій не надавав та який, за твердженням ОСОБА_1 , здійснив самочинне будівництво за вказаною адресою місцезнаходження спірного об`єкта нерухомого майна.
Враховуючи вище вказане, колегія суддів вважає, що, за відсутності належних, достовірних, достатніх доказів, зокрема й висновку експерта, який містив би інформацію щодо можливості виділу в натурі часток права власності співвласників з урахуванням їх розміру, фактичного користування, а за необхідності – зміни розміру часток та присудження грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась, - суд першої інстанції дійшов до правильного по суті висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині виділу у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності.
Щодо визначення порядку користування земельною ділянкою
Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 489/2029/17 зроблено висновок про те, що при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного із співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд встановить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
Як встановлено судом попередньої інстанції, відповідно Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності із кількістю кімнат від однієї до п`яти включно» від 03 квітня 1956 року за вказаним будинком виділена земельна ділянка, площа якої складає 600 кв.м.
Натомість у позовній заяві позивач за первісним позовом зазначила, що у фактичному користуванні сторін у справі перебуває земельна ділянка площею 701 кв.м. і саме виходячи з такого розміру просила визначити порядок користування нею.
План фактичного порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що розроблений експертом у висновку експерта №88 від 14 листопада 2023 року, також виконано з визначенням її площі 701 кв.м.
Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
За змістом частин першої, третьої та четвертої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Правилами частини першої статті 81 ЗК України визначено такі способи набуття права власності на земельні ділянки: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до частини другої статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема, у постановах від 22 листопада 2023 року у справі № 712/5278/20 та від 28 травня 2025 року у справі № 522/116/21, встановлюючи порядок користування земельною ділянкою, суд має лише визначити умови, на яких співвласники її використовуватимуть з метою забезпечення ефективної реалізації ними своїх прав щодо користування майном. Будь-яких вимог, пов`язаних із розпорядженням земельною ділянкою чи правом власності на неї, суд у такій справі не вирішує.
Отже, з огляду на фактично передану в користування площу земельної ділянки під домоволодінням, а також беручи до уваги, що позивач у первісному позові просила визначити порядок користування земельною ділянкою більшої площі, ніж передано в безкоштовне користування за домоволодінням, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення таких вимог позову, адже це матиме наслідком збільшення площі наданої сторонам земельної ділянки без достатніх на те правових підстав.
Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом у постановах від 26 листопада 2025 року у справі №554/983/20 та від 17 грудня 2025 року у справі № 946/1772/20.
Щодо повідомлення учасників справи про час та дату судового засідання
В апеляційній скарзі позивачем за первісним позовом зауважено, що місцевий суд належним чином не повідомив учасників справи про час та дату судового засідання, під час якого відбувся розгляд справи по суті спору та було ухвалено оскаржуване судове рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).
Частиною першою статті 130 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Матеріали справи не містять в собі будь-яких доказів направлення місцевим судом учасникам справи, у тому числі й ОСОБА_1 , повісток на 29 липня 2025 року, оскільки розписки про виклик до суду, які не містять необхідних відомостей (а.с. 165-169), зокрема інформації про їх отримання, не підтверджують факт обізнаності останніх про місце, час та дату проведення судового засідання. Крім того, судова повістка про виклик до суду містить дату документу «29.07.2025».
З вище викладених обставин справи, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення учасників справи, у тому числі й ОСОБА_1 , про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту другого частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
За вказаних обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бибик В.А., слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 29 липня 2025 року у частині відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 – скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада про виділ у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою – відмовити.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції частково задовольнивши вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично ухвалює судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом, то при розгляді даної апеляційної скарги розподіл судових витрат у частині судового збору не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бибик Володимир Анатолійович – задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 29 липня 2025 року у частині відмови у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 – скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Шевченківська районна у м. Полтаві рада про виділ у натурі часток, що перебувають у спільній частковій власності, та визначення порядку користування земельною ділянкою – відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Головуючий       В.П. Пікуль
Судді         Т.В. Одринська

О.О. Панченко