П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2025 року
м. Київ
справа № 671/2373/24
провадження №51-2755км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 травня 2025 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волочиська Хмельницької області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Волочиського районного суду Хмельницької області від 11 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 травня 2025 року вирок суду першої інстанції змінено в частині призначеного покарання та призначено ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він 14 жовтня 2024 року в нічний час доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні кімнати житлового буд. АДРЕСА_2 , під час спільного вживання алкогольних напоїв, через малозначний привід, в ході конфлікту на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин наніс ОСОБА_8 не менше чотирьох ударів ліктем в голову, два удари ногами в обличчя, декілька ударів кулаками та ногами в грудну клітку і спину з лівої сторони, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, у тому числі, тяжкі тілесні ушкодження, а саме переломи 3 - 7-го ребер по середнє-ключичній лінії зліва, переломи 6 - 11-го ребер по лопатковій лінії зліва, переломи 2 - 9-го ребер по середнє-ключичній лінії справа, розрив верхньої долі лівої легені та травматичний гемопневмоторакс зліва, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_8 .
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м'якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.
Сторона обвинувачення стверджує, що апеляційний суд безпідставно застосував до ОСОБА_7 положення ст. 69 КК, оскільки вказав про наявність тих самих пом'якшуючих покарання обставин, що й місцевий суд під час призначення покарання в мінімальній межі санкції інкримінованого засудженому злочину, при цьому не обґрунтував істотності зниження тяжкості вчиненого ОСОБА_7 діяння. 
Стверджує, що апеляційним судом недостатньо враховано ступінь тяжкості скоєного злочину, рівень його суспільної небезпечності, кількості нанесених засудженим потерпілому тілесних ушкоджень та непоправності наслідків, що настали в результаті їх спричинення, а саме смерті останнього, а також відомості про особу ОСОБА_7 , який за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, оскільки зловживає алкогольними напоями, не працює.
На переконання прокурора, ухвала апеляційного суду не містить належного обґрунтування висновку про досягнення мети покарання, визначеної статтями 50, 65 КК, шляхом призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити, а захисник заперечував проти задоволення касаційної скарги сторони обвинувачення, просив залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули, причин своєї неявки Суду не повідомили, заяв (клопотань) не подали.
Мотиви суду
Суд заслухав суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірив матеріали кримінального провадження, наведені в касаційній скарзі доводи та дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК за обставин, встановлених у вироку місцевого суду, що ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, у касаційній скарзі не оспорюються.
У касаційній скарзі прокурор вказує про неправильне та необґрунтоване застосування положень ст. 69 КК під час призначення апеляційним судом ОСОБА_7  покарання. 
Суд вважає, що такі доводи є слушними з огляду на таке.
Загальні засади призначення покарання визначено ст. 65 КК, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частиниКК; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Нормою ч. 3 ст. 65 КК передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 КК.
Згідно із ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Зі змісту ч. 1 ст. 69 КК слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.
Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК.
Із вироку місцевого суду вбачається, що під час призначення ОСОБА_7 покарання цей суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого, відомості про особу засудженого, який за місцем реєстрації та проживання характеризується посередньо, оскільки зловживає алкоголем, має захворювання на туберкульоз легень, наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування потерпілому заподіяної шкоди) та обставину, що його обтяжує (вчинення кримінального правопорушення засудженим в стані алкогольного сп`яніння) і дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального - 7 років 6 місяців, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 121 КК.
Місцевий суд за вищенаведених встановлених обставин також дійшов висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 69 КК та призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ч. 2 ст. 121 КК, а також для призначення більш м`якого виду покарання.
Апеляційний суд, пом`якшуючи покарання засудженому ОСОБА_7 на підставі ст. 69 КК, врахував ті ж самі обставини (наявність пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставини, відомості про особу засудженого), що й місцевий суд під час призначення покарання, та формального вказав про те, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, при цьому не навів в ухвалі аргументів на спростування висновків місцевого суду про відсутність підстав для застосування до засудженого положень ст. 69 КК. 
Колегія суддів вважає, що апеляційний суд дійшов неправильного висновку про те, що названі обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і, як наслідок, про підставність застосування ст. 69 КК до ОСОБА_7 .
Доводи прокурора щодо відсутності підстав для застосування ст. 69 КК та необґрунтованості апеляційним судом істотності зниження тяжкості вчиненого діяння у цьому кримінальному провадженні є слушними.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом із врахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Конкретні обставини вчиненого  ОСОБА_7  кримінального правопорушення, а саме спосіб, кількість та локалізація нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості є як легкими, так і тяжкими, що призвели до непоправних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 , подальші дії ОСОБА_7 , який після заподіяння потерпілому великої кількості ударів руками та ногами в різні частині тіла (голову, обличчя, грудну клітку) не перевірив стан потерпілого та не вжив заходів для надання медичної допомоги чи виклику швидкої медичної допомоги, а залишив ОСОБА_8 в безпорадному стані, відомості про особу засудженого, зокрема про зловживання ним алкогольними напоями та його антисоціальну поведінку, які містяться у матеріалах кримінального провадження, залишилися поза увагою апеляційного суду.
Колегія суддів вважає, що наявність щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування потерпілому заподіяної шкоди у цьому кримінальному провадженні не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_7 діяння.
Також Суд звертає увагу, що встановлення такої характеристики особи винного як те, що він має захворювання туберкульозу легень, а також позиція потерпілого про відсутність претензій до засудженого не можуть слугувати чинником, який у сукупності з іншою інформацією про засудженого міг би відіграти ключову роль для застосування положень ст. 69 КК. 
Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 постановлено з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Тому це рішення підлягає скасуванню, а кримінальне провадження - призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати висновки, викладені в цій постанові, та здійснити аналіз матеріалів провадження на предмет можливості застосування положень ст. 69 КК до ОСОБА_7 .
Керуючись статтями 433, 436 - 438, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 28 травня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                                    ОСОБА_3