ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" листопада 2025 р.                                                       Справа №907/278/25
м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                             Бойко С.М.,
суддів:                                                                                           Бонк Т.Б.,
                                                                                                    Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи:
від прокурора: Місінська М.А.;
від позивача: не зявився;
від відповідача: Ігнатенко С.С.,

розглянув апеляційну скаргу керівника Івано-Франківської обласної прокуратури № 12-520 вих-25 від 17.06.2025,
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.05.2025, суддя Андрейчук Л.В., м.Ужгород, повний текст рішення складено 29.05.2025
у справі № 907/278/25
за позовом керівника Івано-Франківської окружної прокуратури 
в інтересах держави в особі
позивача Ямницької сільської ради, с. Ямниця, Івано-Франківського району Івано-Франківської області
до відповідача Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”, м. Ужгород
про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Керівник Івано-Франківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Ямницької сільської ради звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Прокурор обґрунтовуючи позовні вимоги стверджує, що ДП «Івано-Франківське лісове господарство» не забезпечило охорону і збереження закріплених лісів, допустило їх незаконну порубку, внаслідок чого навколишньому природному середовищу спричинено шкоду в розмірі 2 456 190 грн. 
Вказує, що відповідачем не вжито жодних заходів по виявленню та фіксації правопорушень у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, самостійно не виявлено порушників та не складено протоколи чи розглянуто відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, про правопорушення у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, чим створено передумови для подальшого знищення лісового фонду.
Івано-Франківською окружною прокуратурою про факт незаконної рубки дерев на території Ямницької територіальної громади повідомлено Ямницьку сільську раду листом від 04.03.2025 № 51-686 ВИХ-25.
Листом від 07.03.2025 вихідний №449 Ямницька сільська рада повідомила, що заходи щодо представницького характеру радою не вживались та зазначено платіжні реквізити за стягнення вказаної шкоди за позовом прокуратури.
Така бездіяльність уповноважених органів оцінена прокурором як невиконання функцій по захисту інтересів держави, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є достатньою підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення позову.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 29.05.2025 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач не довів протиправної поведінки постійного лісокористувача як обов`язкового елементу цивільної відповідальності. Суд установив, що відповідач здійснював належні заходи з охорони лісу, самостійно виявив факт незаконної рубки та повідомив про нього правоохоронні органи. Позивач не навів конкретних порушень правил ведення лісового господарства з боку відповідача, а надані докази не підтверджують достовірно кількість та характеристики зрубаних дерев, що унеможливлює визначення розміру шкоди. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, відповідальність лісокористувача можлива лише за умови доведення його вини, яка у справі не встановлена.
Щодо представництва прокурором інтересів держави суд зазначає, що уповноважений орган — Ямницька сільська рада — не здійснила належного захисту інтересів держави, оскільки не звернувся до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди. Така бездіяльність відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 ГПК України є підставою для вступу прокурора у справу. Прокурор обґрунтував наявність порушення інтересів держави, встановив відсутність належних дій органу та дотримав передбаченої законом процедури звернення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи
18.06.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" надійшла апеляційна скарга Івано-Франківської окружної прокуратури № 12-520вих-25 від 17.06.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.05.2025 в справі №907/278/25.
Прокурор зазначає, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази у справі, безпідставно визнав їх неналежними та недопустимими і дійшов хибного висновку про недоведеність кількості незаконно зрубаних дерев, їх діаметра та ознак.
Апелянт вказує, що кількість пнів, їх діаметри та породи були встановлені та зафіксовані уповноваженими працівниками самого лісового господарства – відповідача, які склали акт огляду місця правопорушення, детальну матеріально-грошову оцінку лісосіки №1111 та перелік діаметрів пнів. Ці документи містять усі необхідні відомості щодо кількості зрубаних дерев і не були оскаржені чи спростовані відповідачем.
На підставі цих матеріалів, що містилися у кримінальному провадженні, судовим експертом проведено інженерно-екологічну експертизу, розраховано розмір шкоди та складено висновок №3759/22-28/459/23-28 від 14.03.2023. Експертиза здійснювалася на підставі матеріалізованих джерел інформації, що відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз. Проведення натурного обстеження не було обов`язковим, а вибір методики дослідження належить виключно експерту.
Апелянт наголошує, що висновок експерта, складений у межах кримінального провадження, є допустимим доказом у господарській справі, що підтверджується позицією Великої Палати Верховного Суду (постанова від 19.11.2019 у справі № 918/204/18), а також висновками ВС від 05.02.2020 у справі № 461/3675/17. Експертиза містить відповіді на питання, які мають значення для даного спору, зокрема щодо розміру шкоди та особи, якій вона заподіяна.
Крім того, апелянт підкреслює, що суд не дав оцінки таким доказам, як акт огляду місця правопорушення, матеріально-грошова оцінка лісосіки та перелік діаметрів пнів, які окремо підтверджують факт рубки та її параметри.
Апелянт вказує, що стандарт доказування у господарському процесі — це стандарт «вірогідності доказів», який вимагає оцінювати докази у їх сукупності та визначати, чи є факт більш імовірним, ніж ні. Перевага наданих доказів (акту, матеріалів кримінального провадження, експертизи) не була спростована відповідачем.
Також зазначено, що відсутність дозвільних документів на рубку свідчить про її незаконність, а розбіжність у розмірі спричиненої шкоди відповідно до акту ДП «Івано-Франківське лісове господарство» та висновку експерта виникла у зв`язку з тим, що працівники ДП «Івано-Франківське лісове господарство» при обчисленні розміру шкоди, всупереч вимог постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 №575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», не врахували індекс споживчих цін (індекс інфляції) взятий відповідно до статистичних даних за 2021 рік, який становив І=110,0/100=1,1. Таким чином, розмір шкоди заподіяної природно-заповідному фонду обчислюється з урахуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) та коефіцієнта, яким визначається особлива природоохоронна цінність територій та об`єктів природно-заповідного фонду за встановленою формулою Ні=(Нп х І/100) х 10.
09.07.2025 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.05.2025 в справі №907/278/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 справу № 907/278/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Івано-Франківської окружної прокуратури № 12-520вих-25 від 17.06.2025 на рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.05.2025 в справі №907/278/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.07.2025 розгляд справи №907/278/25 призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.09.2025.
Ухвалою від 04.08.2025 задоволено заяву представника Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Карпатський лісовий офіс” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” - Ігнатенко С.С. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису.
У судове засідання 03.09.2025 з`явилися прокурор та представник відповідача, позивач в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.
В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу, просила суд задоволити її.
Представник відповідача, заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 розгляд справи №907/278/25 відкладено на 15.10.2025.
У судове засідання 03.09.2025 з`явилися прокурор та представник відповідача, позивач в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.
У судовому засіданні суд заслухав доводи і міркування прокурора та представника відповідача щодо поданої апеляційної скарги, з`ясував обставини справи та дослідив докази.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.10.2025 розгляд справи №907/278/25 відкладено на 19.11.2025.
В судове засідання 19.11.2025 з`явилися прокурор та представник відповідача, позивач в судове засідання не з`явився хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.5 ст. 242, ст. 285 ГПК України, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції.
В судових дебатах прокурор просив скасувати оскаржуване рішення і задоволити апеляційну скаргу, а представник відповідача просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В стадії ухвалення рішення Західним апеляційним господарським судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції
Івано-Франківською окружною прокуратурою в результаті вивчення матеріалів кримінального провадження № 12022091250000147 від 29.07.2022 розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України щодо повноти та своєчасності відшкодування шкоди, заподіяної державі порушенням вимог лісового законодавства, встановлено факт завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
28.07.2022 ДП «Івано-Франківське лісове господарство» правонаступником якого є відповідач, звернулось до відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області із зверненням щодо вжиття заходів та встановлення особи порушників, які в кварталі 15 виділ 15 в урочищі "Козакова долина" Дністровського лісництва на території Ямницької територіальної громади здійснили незаконну порубку 91 сироростучих дерев, чим завдано шкоду лісу, про що 27.07.2022 складено відповідний акт у якому зазначено, зокрема, що сума шкоди заподіяної лісовому господарству становить 223 318, 55 грн.
Факт незаконної рубки 91 сироростучого дерева різних порід, а саме клена гостролистого, граба звичайного та вільхи чорної діаметрами від 8 см до 49 см. на території Дністровського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» в межах Ямницької територіальної громади зафіксовані у протоколі огляду місця події від 29.07.2022 проведеного за участі майстра лісу Дністровського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» Кабана Т.Г.
За вказаним фактом 29.07.2022 розпочато кримінальне провадження №12022091250000147 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, досудове розслідування якого здійснюється слідчим відділенням відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області.
У межах досудового розслідування у кримінальному провадженні Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено судову інженерно-екологічну експертизу, висновок якої додано до позовної заяви.
Згідно висновку експерта за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи №3759/22-28/459/23-28 від 14.03.2023 розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної, як встановлено слідством, порубки 9 1 -го сироростучого дерева різних порід на території Дністровського лісництва в лісовому масиві кварталу 15 виділу 15 ДП «Івано-Франківське лісове господарство» становить 2 456 190 грн.
Інженерно екологічна експертиза проведена судовим експертом п`ятого кваліфікаційного класу Бахуром І.І., який на підставі ст. ст. 384, 385 КК України попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Зокрема, експертом проведено дослідження щодо розміру шкоди, заподіяної внаслідок вирубування дерев на території Дністровського лісництва «ДП «Івано-Франківське лісове господарство». 
Як вбачається з висновку експерта, враховуючи надані для проведення експертизи матеріали кримінального провадження, під час дослідження по даним питанням в частині проведення розрахунку розміру заподіяної шкоди в якості вихідних даних щодо кількості, природного складу, стану та діаметрів пнів зрубаних дерев, а також місця та дати виявлення незаконної рубки дерев використано лист т.в.о. директора ДП «Івано-Франківське лісове господарство» Бойчука М.Я. від 28.07.2022 №04-267 з додатками, у яких також міститься акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства, детальна матеріально-грошова оцінка лісосіки №1111 (вид рубки - самовільна) та переліку діаметрів пнів.
Розбіжність у розмірі спричиненої шкоди відповідно до акту ДП «Івано-Франківське лісове господарство» та висновку експерта виникла у зв`язку з тим, що працівники ДП «Івано-Франківське лісове господарство» при обчисленні розміру шкоди всупереч вимог постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 №575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» не врахували індекс споживчих цін (індекс інфляції) взятий відповідно до статистичних даних за 2021 рік, який становив І=110,0/ 100=1,1. Таким чином, розмір шкоди заподіяної природно-заповідному фонду, обчислюється з урахуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) та коефіцієнта, яким визначається особлива природоохоронна цінність територій та об`єктів природно-заповідного фонду за встановленою формулою Ні=(Нп х І/ 100) х 10.
У згаданому вище кримінальному провадженні досудове розслідування триває. Жодній особі у вказаному провадженні про підозру не повідомлялося, обвинувальний акт до суд у не скеровувався, позов про відшкодування заподіяних збитків у рамках кримінального провадження не заявлявся.
На виконання розпорядження голови Івано-Франківської ОДА від 07.02.1996 № 85 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» надано в постійне користування державним лісогосподарським підприємствам земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів для ведення лісового господарства, зокрема, 307 га земель по Тисменицькому району.
Таким чином, постійним лісокористувачем кварталу 15 виділу 15 Дніствовського лісництва, на території якого відбулася незаконна порубка дерев (на території Ямницької сільської ради), станом на 28.07.2022 було ДП «Івано-Франківське лісове господарство». Державне підприємство «Івано-Франківське лісове господарство» створено на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 26.05.1995 № 57 «Про створення державних лісогосподарський підприємств у Закарпатській, Івано-Франківській та Чернівецькій областях», засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Івано-Франківським управлінням лісового та мисливського господарства.
Таким чином, позивач вважає, що саме ДП «Івано-Франківське лісове господарство» не забезпечило охорону і збереження закріплених лісів, допустило їх незаконну порубку, внаслідок чого навколишньому природному середовищу спричинено шкоду в розмірі 2 456 190 грн, що підлягає стягненню з відповідача.
Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.05.2025 у цій справі оскаржується прокурором в повному обсязі.
Предметом позову є стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища у розмірі 2 456 190,00 грн. 
Щодо представництва прокурором інтересів держави
Згідно з ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Виходячи з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст. З Закону України "Про прокуратуру", діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.
Відповідно до частини 3 статті 23 цього ж нормативно-правового акту, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини другої статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).
Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
При цьому суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Як вбачається із матеріалів справи, Івано-Франківською окружною прокуратурою про факт незаконної рубки дерев на території Ямницької територіальної громади повідомлено Ямницьку сільську раду листом від 04.03.2025 № 51-686 ВИХ-25.
Листом від 07.03.2025 вихідний номер 449 Ямницька сільська рада повідомила, що заходи щодо представницького характеру радою не вживались та зазначено платіжні реквізити за стягнення вказаної шкоди за позовом прокуратури.
За таких обставин, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом, оскільки Ямницькою сільською радою не вжито заходів щодо стягнення у судовому порядку заподіяної шкоди ДП «Івано-Франківське лісове господарство».
Отже, прокурором доведені належним чином підстави для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави.
Щодо суті спору.
За приписами ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки (ст. 66 Конституції України).
Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством (ст. 2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища).
Відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства (лісові відносини) регулюються, зокрема, Лісовим кодексом України.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1 Лісового кодексу України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Частиною 1 статті 16 Лісового кодексу України визначено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.
При цьому, в розумінні ч. 1 та 2 ст. 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної та комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним і комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним та комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Права та обов`язки постійних лісокористувачів регламентовані статтею 19 Лісового кодексу України, відповідно до ч. 2 якої постійні лісокористувачі зобов`язані: - забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; - дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; - вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; - вести первинний облік лісів; - дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; - забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства; - забезпечувати безперешкодний доступ до об`єктів електромереж, інших інженерних споруд, які проходять через лісову ділянку, для їх обслуговування.
За змістом ст. 63 Лісового кодексу України визначено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Частиною 5 статті 86 Лісового кодексу України передбачено, що забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.
Отже організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається, в тому числі, на постійних лісокористувачів.
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 26.05.2022 у справі №922/2317/21, від 28.09.2023 у справі №927/32/23, від 27.03.2024 у справі №908/65/23, від 12.09.2024 у справі №907/181/22, від 30.01.2025 у справі №907/48/24 та від 12.03.2025 у справі №909/131/24.
Згідно з ч. 1 ст. 105 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Аналогічна норма, що регулює питання відповідальності за порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища, міститься у частині першій статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища».
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів (п. 1, 5 ч. 2 ст. 105 Лісового кодексу України).
Частиною 1 статті 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Приписами ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
При цьому, стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої деліктної шкоди. Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).
Загальне правило статті 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.
Отже для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:
а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;
б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права;
в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;
г) остання складова вина завдавача шкоди, але за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №912/823/18, від 03.11.2021 у справі №922/1705/20, від 18.12.2020 у справі №922/3414/19, від 02.06.2022 у справі №920/821/18, від 28.09.2023 у справі №927/32/23, від 12.09.2024 у справі №907/181/22, від 14.10.2024 у справі №912/4/24 та від 12.03.2025 у справі №909/131/24).
Верховний Суд неодноразово зазначав, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу. Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 09.08.2018 у справі №909/976/17, постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17, від 09.12.2019 у справі №906/133/18, від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 18.05.2023 у справі №914/669/22, від 28.09.2023 у справі №927/32/23, від 12.09.2024 у справі №907/181/22, від 30.01.2025 у справі №907/48/24 та від 12.03.2025 у справі №909/131/24).
Для покладення на постійного лісокористувача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незабезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, першочерговим є з`ясування обставини щодо встановлення факту порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, в тому числі, здійснення незаконної порубки дерев (такий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 12.09.2024 у справі №907/181/22, від 30.01.2025 у справі №907/48/24 та від 12.03.2025 у справі №909/131/24).
На виконання розпорядження голови Івано-Франківської ОДА від 07.02.1996 № 85 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» надано в постійне користування державним лісогосподарським підприємствам земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів для ведення лісового господарства, зокрема, 307 га земель по Тисменицькому району.
Таким чином, постійним лісокористувачем кварталу 15 виділу 15 Дніствовського лісництва, на території якого відбулася незаконна порубка дерев (на території Ямницької сільської ради), станом на 28.07.2022 було ДП «Івано-Франківське лісове господарство».
Державне підприємство «Івано-Франківське лісове господарство» створено на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 26.05.1995 № 57 «Про створення державних лісогосподарський підприємств у Закарпатській, Івано-Франківській та Чернівецькій областях», засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Івано-Франківським управлінням лісового та мисливського господарства.
Згідно п. 3.1 ст. 3 Статуту ДП «Івано-Франківське лісове господарство» (далі - Статут), затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 26.07.2022 №580, підприємство створено з метою ведення лісовогогосподарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів на кошти отримані від комерційної діяльності.
Відповідно до п. 3.2.2 ст. 3 Статуту основним напрямками діяльності підприємства, серед інших, є забезпечення охорони лісів від незаконних рубок.
Згідно п.3.2.3 ст. 3 Статуту одним із основних напрямків діяльності підприємства є запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин.
У пункті 4.6 Статуту зазначено, що підприємство несе відповідальність за своїми зобов?язаннями усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з чинним законодавством.
Відповідно до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Отже, право попередник відповідача ДП «Івано-Франківське лісове господарство» у відповідності до ст. 17 Лісового кодексу є постійним лісокористувачем, на якого чинним законодавством покладено обов?язок забезпечити охорону лісів на підвідомчій лісовому господарству території.
Таким чином, саме ДП «Івано-Франківське лісове господарство» не забезпечило охорону і збереження закріплених лісів, допустило їх незаконну порубку, внаслідок чого навколишньому природному середовищу спричинено шкоду в розмірі 2 456 190 грн.
Зокрема працівниками вищезгаданого лісництва допущено незаконну порубку дерев 91 сироростучого дерева в кварталі 15 виділі 15 в урочищі "Козакова долина" Дністровського лісництва на території Ямницької територіальної громади та всупереч ст.ст. 19, 91 Лісового кодексу не забезпечено належну охорону, збереження та відтворення лісових насаджень, а також не вжито жодних заходів по виявленню та фіксації правопорушень у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, самостійно не виявлено порушників та не складено протоколи чи розглянуто відповідно до правопорушення у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, чим створено передумови для подальшого знищення лісового фонду.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1003 від 07.09.2022 «Деякі питання реформування управління лісової галузі» розпочато реформу лісової галузі України з метою забезпечення ефективності управління та підвищення економічних показників діяльності державних підприємств. Вказаною постановою передбачено ліквідацію як юридичних осіб державних лісогосподарських підприємств та створення єдиного суб?єкта господарювання - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Згідно вказаної постанови Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником майна, прав та обов?язків спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються.
На підставі пункту 1 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 № 909 вирішено припинити державне підприємство «Івано-Франківське лісове господарство», шляхом реорганізації, а саме - приєднання до державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (ЄДРПОУ 44768034).
Наказом Генерального директора ДП «Ліси України» від 26.12.2022 №117 утворено філію «Івано-Франківське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Генеральним директором ДСГП «Ліси України» було видано наказ від 12.01.2023 №287, яким за філією «Івано-Франківське лісове господарство» ДП «Ліси України» було закріплено майно, права та обов?язки, які передані за передавальним актом від 12.01.2023 №114.
В подальшому наказом генерального директора Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» №1867 від 18.10.2024 припинено філію «Івано-Франківське лісове господарство» шляхом її закриття.
Наказом виконавчого директора Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» №2340 від 31.12.2024 затверджено передавальні акти активів та пасивів на балансових та позабалансових рахунках, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше від філії «Івано-Франківське лісове господарство» до філії «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
Таким чином, філія «Карпатський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», до якої на даний час увійшло Дністровське лісництво, є правонаступником філії «Івано-Франківське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
В розумінні положень ст. 1172 Цивільного кодексу України та ст. 19 Лісового кодексу України, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та неперешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків, в тому числі, з урахуванням обставин даної справи, встановленої вироком суду службової недбалості посадової особи постійного лісокористувача. Протиправна бездіяльність таких осіб полягає у незабезпеченні працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами, що і встановлено вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 07.11.2023 у справі №307/3840/23.
Наявні у матеріалах справи документальні докази, зокрема складений за участю представників відповідача та підписаний ними без будь-яких зауважень протокол огляду місця події від 29.07.2022, проведений за участю майстра лісу Дністровського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» Кабана Т.Г., підтверджують факт незаконної рубки 91 сироростучого дерева різних порід (клена гостролистого, граба та вільхи) діаметром від 8 см до 49 см, виявленої на території Дністровського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» у межах Ямницької територіальної громади.
Зазначені обставини додатково підтверджуються:
- актом огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 27.07.2022, складеним лісничим Дністровського лісництва Кудляком Й.М. за участю майстра лісу Дністровського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» Кабана Т. Г. та провідного інженера з охорони і захисту лісу ДП «Івано-Франківський лісгосп» Лисика М. В.;
- переліком діаметрів пнів кварталу 15 виділу 15 Дністровського лісництва, підписаним провідним інженером з охорони і захисту лісу ДП «Івано-Франківський лісгосп» Лисиком М. В., лісничим Дністровського лісництва Кудляком Й. М. та майстром лісу Дністровського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство» Кабан Т.Г.;
- розрахунком шкоди завданої лісу в кварталіі 15 виділу 15 Дністровського лісництва,складеного провідним інженером з охорони і захисту лісу Лисиком М.В.;
- детальною матеріально-грошовою оцінкою лісосіки №1111.
Водночас докази, що вказані дерева були відведені у встановленому законом порядку в рубку, в матеріалах справи відсутні.
Окрім того, у межах досудового розслідування у кримінальному провадженні Івано-Франківським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено судову інженерно-екологічну експертизу, висновок якої додано до позовної заяви.
Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи №3759/22-28/459/23-28 від 14.03.2023 розмір шкоди, заподіяної внаслідок незаконної, як встановлено слідством, порубки 91-го сироростучого дерева різних порід на території Дністровського лісництва в лісовому масиві кварталу 15 виділу 15 ДП «Івано-Франківське лісове господарство» становить 2 456 190 грн.
Окрім того, під час проведення інженерно-екологічної експертизи, з урахуванням наданих матеріалів кримінального провадження, для розрахунку розміру заподіяної шкоди використано як відомості щодо кількості, природного складу, стану та діаметрів пнів зрубаних дерев, а також місця та дати виявлення незаконної рубки. Зокрема, експертом використано лист т.в.о. директора ДП «Івано-Франківське лісове господарство» Бойчука М.Я. від 28.07.2022 №04-267 з додатками, у яких містяться: акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства, детальна матеріально-грошова оцінка лісосіки №1111 (вид рубки – самовільна) та перелік діаметрів пнів.
Прокурором у цій справі предметом позову визначено суму збитків, обчислену відповідно до висновку експерта, який, у свою чергу, базувався на документах, складених уповноваженими представниками відповідача, а саме: акті огляду місця правопорушення, матеріально-грошовій оцінці лісосіки №1111 та переліку діаметрів пнів. Оскільки саме відповідач фіксував кількість дерев, їхні параметри та ознаки, такі дані не можуть і не повинні оспорюватися ним у подальшому.
Розбіжність між розміром шкоди, визначеним ДП «Івано-Франківське лісове господарство», та сумою, встановленою експертом, виникла через те, що при первинному обчисленні працівниками лісгоспу не було враховано індекс споживчих цін за 2021 рік (І = 1,1), як того вимагає постанова Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 №575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд». Відповідно, остаточний розмір шкоди має визначатися з урахуванням індексу споживчих цін та коефіцієнта особливої природоохоронної цінності відповідно до формули Ні = (Нп Ч І/100) Ч 10.
Разом із тим, у кримінальному провадженні досудове розслідування на час ухвалення рішення суду першої інстанції тривало, жодній особі на цей момент не повідомлено про підозру, обвинувальний акт до суду не скеровувався, позов у межах кримінального провадження не заявлявся.
Щодо доведення прокурором факту незаконної порубки 91 дерева у кварталі 15 виділу 15 Дністровського лісництва ДП «Івано-Франківське лісове господарство», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недопустимість висновку експерта №3759/22-28/459/23-28 від 14.03.2023 на тій підставі, що він не містить відомостей про натурне обстеження.
Згідно ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» №4038-XII від 25.02.1994, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Пункти Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5, визначають, що об`єктом інженерно-екологічної експертизи можуть бути матеріалізовані джерела інформації, зафіксовані у схемах, планах, фотографіях, протоколах та інших матеріалах справи. Вибір методики та способу проведення дослідження належить виключно до компетенції експерта.
Чинне процесуальне законодавство не встановлює заборону щодо використання під час розгляду цивільної справи доказів, отриманих у межах інших проваджень. Тобто докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у цивільній справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. Достовірність і достатність таких доказів суд оцінює з урахуванням обставин конкретної справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №477/2330/18.
Господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах висновки судових експертиз, які було проведено в межах провадження з іншої справи (постанови Верховного Суду від 05.12.2023 у справі №910/6720/22, від 23.05.2023 у справі №914/1883/22, від 04.07.2019 у справі №922/101/16, від 13.02.2019 у справі №913/112/18).
Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 ГПК України, при цьому, сторони не позбавлені можливості надати суду докази на його спростування, клопотати перед судом про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу тощо (постанови Верховного Суду від 11.03.2021 у справі №923/188/20 та від 05.03.2024 у справі №910/3374/23).
У постанові від 19.11.2019 у справі №918/204/18 Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи скаржника щодо неналежності та недопустимості доказу висновку експертизи, проведеної в межах досудового розслідування, зазначивши, що належним чином засвідчена копія висновку експерта була отримана судом на підставі ухвали безпосередньо від слідчого відділу поліції, й оцінка цьому висновку була надана судами з урахуванням положень процесуального законодавства, зокрема, статей 76 - 79 ГПК України.
Узагальнюючи висновки щодо прийняття копії висновку експерта, складеного в рамках кримінального провадження, Верховний Суд у постанові від 05.03.2024 у справі №910/3374/23 вказав наступне:
- висновок експерта, складений в рамках кримінального провадження на виконання рішення органу досудового розслідування, є допустимим письмовим доказом у справі, за умови, що експерт є атестованим і попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок;
- копія висновку експерта має бути належним чином засвідчена;
- для прийняття копії висновку експерта не потрібно окремого дозволу слідчого чи вироку суду у кримінальному провадженні;
- цей доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює копію висновку експерта у сукупності з іншими доказами у справі;
- сторони мають право надати суду докази на спростування висновку експерта, клопотати про виклик експерта до суду; про призначення додаткової або повторної експертизи тощо.
Враховуючи вищевикладене, експертиза у цьому випадку проведена на основі матеріалів кримінального провадження №12022091250000147, у тому числі акта огляду місця правопорушення від 27.07.2022, матеріально-грошової оцінки лісосіки №1111 та переліку діаметрів пнів, що є належним об`єктом дослідження відповідно до вимог законодавства. 
Отже, висновок експерта узгоджується із іншими доказами у справі, не суперечить їм та оцінено апеляційним судом в сукупності.
Суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано не взяв до уваги висновок експерта №3759/22-28/459/23-28 від 14.03.2023. Враховуючи наведене, зазначений висновок підлягає прийняттю та оцінці апеляційним судом у сукупності з іншими матеріалами справи.
Варто зазначити, долучені до даної господарської справи докази не ґрунтуються на припущеннях прокурора чи слідчого у межах кримінального провадження, оскільки пні незаконно зрубаних дерев, їх кількісні та якісні характеристики, зафіксовані самим відповідачем у доданих до Акту від 27.07.2022, детальній матеріально-грошовій оцінці лісосіки №1111 (вид рубки - самовільна) та переліку діаметрів пнів. Отже, доводи суду першої інстанції про припущення щодо кількості пнів спростовуються матеріалами справи.
Суд першої інстанції безпідставно не надав оцінки таким доказам, як акт огляду місця правопорушення, матеріально-грошова оцінка лісосіки та перелік діаметрів пнів, хоча вони є самостійними та належними доказами, що підтверджують факт незаконної вирубки, її масштаб та характеристики дерев.
Акт огляду, протокол огляду місця події та перелік діаметрів пнів містять чіткі дані про кожен пень, його діаметр, ознаку (сироростучий), породу, що підтверджується також фототаблицею. Обміри проводилися майстром лісу за допомогою вимірювальних інструментів, а протокол підписаний без зауважень.
Отже твердження про відсутність можливості встановити діаметри пнів є необґрунтованим. Суд першої інстанції неправильно витлумачив позначення у протоколі (наприклад, « 21 см Клен», « 18-К», «8 Граб»).
Суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку, що протокол огляду місця події є не завершеним через відсутнє подальше текстове продовження. Варто зауважити, що протокол огляду місця події від 29.04.2022 складений відповідно до вимог КПК України, не визнався не належним та не допустимим доказом у справі, після складення протоколу усі учасники слідчих дій розписалися в даному документів без будь-яких заперечень та зауважень. 
Факт фіксування пня сухостоєм чи сироростучим має надзвичайно важливе значення при розрахунку розмірів шкоди, оскільки згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 № 575, у разі привласнення буреломних, вітровальних дерев, а також самовільного вирубування сухостійних дерев розмір шкоди обчислюється за цією таксою, зменшеною у два рази. В даній господарській справі зазначено ознаку дерев – сироростучі. 
Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 15.06.2021 у справі № 909/114/21, встановлення кількості зрубаних пнів, їх діаметру та ознаки має суттєве значення для правильного розрахунку шкоди.
Сукупність наданих доказів підтверджує факт незаконної порубки 91 дерева, їхні кількісні та якісні характеристики, а також дає можливість достовірно встановити розмір шкоди. Ці докази не ґрунтуються на припущеннях, а підтверджені документами, складеними самим відповідачем. У даній господарській справі ознака дерев – «сироростучі» – підтверджена належними доказами.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про недоведеність кількості зрубаних дерев, їх діаметрів та ознак не відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Верховний Суд зазначав, що стандарт доказування вірогідність доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
При цьому, відповідач не надав жодних доказів, які би об`єктивно могли спростувати або обґрунтовано навести суду факти, що могли би поставити під сумнів факт наявності незаконної рубки дерев або заперечували б кількість виявлених незаконно зрубаних дерев, їх діаметри тощо.
Відповідач долучив до матеріалів справи перелік документів, що підприємством вживалися заходи щодо збереження лісових насаджень від незаконної порубки стороннім особами, але суд першої інстанції не врахував, що вжиті заходи не були достатніми, внаслідок чого було незаконно зрубано 91 дерево. Слід відмітити, що незаконна рубка була здійснена щодо значної кількості дерев (91 дерево), що не могло бути непомітним для працівників лісової охорони.
Вина та протиправна поведінка Філії «Івано-Франківське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» полягає у тому, що філією не дотримано вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень від самовільної порубки на підпорядкованій йому території, не забезпечено збереження не призначених для порубки дерев, не здійснено комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не дотримано вимог законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Слід врахувати, що розробка конкретних заходів, спрямованих на забезпечення збереження лісу, переданого відповідачу у постійне користування, є його обов`язком.
Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду (зокрема, постанови КГС ВС від 09.08.2018 у справі №909/976/17, постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №909/1111/16, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16, від 23.08.2018 у справі №917/1261/17, від 19.09.2018 у справі №925/382/17, від 09.12.2019 у справі №906/133/18, від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 18.05.2023 у справі №914/669/22, від 28.09.2023 у справі №927/32/23, від 12.09.2024 у справі №907/181/22, від 30.01.2025 у справі №907/48/24 та від 12.03.2025 у справі №909/131/24), постійний лісокористувач несе цивільно-правову відповідальність за невжиття належних заходів із запобігання незаконним рубкам, незалежно від того, ким безпосередньо вчинено такі дії.
З врахуванням наведених норм права та встановлених у справі фактичних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені прокурором позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.05.2025 у справі №907/278/25 підлягає скасуванню.
За змістом статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами як письмові, речові та електронні докази.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати.
Оскільки апеляційним судом встановлено наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ :
апеляційну скаргу керівника Івано-Франківської обласної прокуратури № 12-520 вих-25 від 17.06.2025 - задоволити.
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 29.05.2025 у справі №907/278/25 скасувати.
Прийняти нове рішення яким позовні вимоги - задоволити.
Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, будинок, 9А; ЄДРПОУ 44768034) в особі філії “Карпатський лісовий офіс” ДП «Ліси України» (88017, м. Ужгород, вул. Собранецька, 156; ЄДРПОУ 45554542) на корись Ямницької сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (77422, с. Ямниця, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, вул. Галицька, 36; ЄДРПОУ 04356461) шкоду заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 2 456 190,00 грн. 
Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, будинок, 9А; ЄДРПОУ 44768034) в особі філії “Карпатський лісовий офіс” ДП «Ліси України» (88017, м. Ужгород, вул. Собранецька, 156; ЄДРПОУ 45554542) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11; ЄДРПОУ 03530483; МФО 820172, р/р UA668201720343120001000003924 в ДКСУ в м. Київ) понесені судові витрати на сплату судового збору в суді першої інстанції в сумі 36 842,85 грн. 
Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, будинок, 9А; ЄДРПОУ 44768034) в особі філії “Карпатський лісовий офіс” ДП «Ліси України» (88017, м. Ужгород, вул. Собранецька, 156; ЄДРПОУ 45554542) на користь Івано-Франківської обласної прокуратури (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11; ЄДРПОУ 03530483; МФО 820172, р/р UA668201720343120001000003924 в ДКСУ в м. Київ) понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 55 264,27 грн. в суді апеляційної інстанції. 
Місцевому господарському суду видати відповідні накази. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено та підписано 28.11.2025.

Головуючий суддя                                                                                Бойко С. М.

Судді                                                                                                    Бонк Т.Б.

                                                                                                              Якімець Г.Г.