ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/2988/25 пров. № А/857/41862/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року (головуючий-суддя Дерех Н.В.), постановлену в порядку письмового провадження у м. Тернопіль у справі №500/2988/25 за позовом Приватного підприємства «Агропродсервіс Ярчівці» до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:

16.05.2025 Приватне підприємство «Агропродсервіс Ярчівці» звернулося в суд з позовом до Головне управління ДПС у Тернопільській області, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило:
визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Тернопільській області від 17.03.2025 №17169 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, яким Приватне підприємство «Агропродсервіс Ярчівці» віднесено до ризикових; 
визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Тернопільській області від 03.04.2025 №21184 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, яким Приватне підприємство «Агропродсервіс Ярчівці» віднесено до ризикових; 
визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Тернопільській області від 18.04.2025 №25198 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, яким Приватне підприємство «Агропродсервіс Ярчівці» віднесено до ризикових; 
визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Тернопільській області від 02.05.2025 №27117 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, яким Приватне підприємство «Агропродсервіс Ярчівці» віднесено до ризикових; 
зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області виключити Приватне підприємство «Агропродсервіс Ярчівці» з переліку платників податків, які відповідають критеріям ризиковості.
23.06.2025 представник Головного управління ДПС у Тернопільській області подав заяву в якій просив закрити провадження у частині позивних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Комісії Головного управління ДПС у Тернопільській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №17169 від 17.03.2025 року та №21184 від 03.04.2025 року про відповідність платника податку на додану вартість ПП «Агропродсервіс Ярчівці» критеріям ризиковості платника податку.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви про закриття провадження у справі.
Відмовляючи у закритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що представником відповідача не вказано жодної із підстав, визначених статтею 238 КАС України, та не наведено жодних обґрунтувань для закриття провадження в цій адміністративній справі.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Тернопільській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою закрити провадження у частині позивних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Комісії Головного управління ДПС у Тернопільській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №17169 від 17.03.2025 року та №21184 від 03.04.2025 року про відповідність платника податку на додану вартість ПП «Агропродсервіс Ярчівці» критеріям ризиковості платника податку. Скаржник вказує, що суд закриває провадження у справі у випадках, визначених ч.1 ст.238 КАС України, зокрема у разі відсутності предмета спору або якщо інші підстави усувають необхідність продовження розгляду по суті. Ця норма є прямою підставою для закриття провадження в частині вимог. Пункт 6 Порядку №1165 прямо встановлює, що у разі прийняття рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку за результатами розгляду інформації та копій документів, попереднє рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку втрачає чинність. У даному відповідачем клопотанні прямо вказано факт прийняття нових рішень Комісії та вказано правовий наслідок втрата чинності попередній рішень у силу п.6 Порядку №1165. Отже, клопотання було обґрунтоване і містило підставу для закриття провадження в частині позовних вимог (відсутність предмета спору). Суд першої інстанції допустив процесуальну помилку, відмовивши виключно через відсутність формального посилання на пункт ст. 238 КАС України – при цьому суд зобов`язаний оцінювати зміст клопотань і докази, а не відмовляти з формальних підстав. Обов`язки суду щодо з`ясування обставин та належної оцінки доказів передбаченні ст.9, ст.77 КАС України. Отже, відмова у закритті провадження з формальної підстави (суттєвий зміст клопотання містив підставу) призводить до безпідставного продовження розгляду спору, що втратив предмет – порушення принципу процесуальної економії та права відповідача на ефективний захист. З огляду на наведене, ухвала підлягає скасуванню, а провадження у справі в частині позовних вимог щодо рішень, що втратили чинність закриттю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини у справі та постановив судове рішення з додержання норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що він не позбавлений права оскаржити будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, при цьому суд перевіряє таке рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вимогам частини другої ст. 2 КАС станом на день його прийняття.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції, вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Так, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Згідно частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Водночас за правилами частини першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
Отже, позивач наділений права оскаржити будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, при цьому суд перевіряє таке рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вимогам частини другої ст. 2 КАС України станом на день його прийняття.
При цьому суд апеляційної інстанції також враховує, що у постанові від 29.01.2020 у справі 814/1460/16 Верховний Суд сформулював висновок, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто на момент їх вчинення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що основна мета позовного провадження є вирішення спору про право, який має свою структуру, що складається із предмету, підстави та змісту. Предметом завжди виступають суб`єктивні права, свободи чи інтереси, визнані в національному законодавстві, що знаходяться в стані правової невизначеності, подолання якої є визначальним для розуміння їхнього змісту, поновлення та реалізації. Підставами є обставини, що потягли за собою виникнення спору.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
З матеріалі справи убачається, що предметом спору у цій справі є рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Тернопільській області про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, яким Приватне підприємство «Агропродсервіс Ярчівці» віднесено до ризикових від 17.03.2025 №17169, від 03.04.2025 №21184, від 18.04.2025 №25198 та від 02.05.2025 №27117.
Головне управління ДПС у Тернопільській області посилаючись на абз. 26 п. 6 Порядку 1165, який передбачає, що у разі прийняття рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку за результатами розгляду інформації та копій документів, попереднє рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку втрачає чинність, вважає, що в частині оскарження рішень про віднесення позивача до ризикових від 17.03.2025 №17169, від 03.04.2025 №21184 провадження у справі підлягає закриттю відповідно до ч.1 ст.238 КАС України, зокрема у разі відсутності предмета спору або якщо інші підстави усувають необхідність продовження розгляду по суті.
Щодо цього апеляційний суд зазначає таке.
Так, суд наділений повноваженнями закрити провадження у справі судового процесу (в суді першої інстанції, на стадії апеляційного чи касаційного перегляду). 
Підстави для закриття провадження у справі передбаченні статтею 238 КАС України. 
Відповідно до ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі в разі, якщо: 
– справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; 
– позивач відмовився від позову та суд прийняв відмову; 
– сторони досягли примирення; 
– є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; 
– у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією зі сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 
– щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо суд визнав протиправним та нечинним оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення рішенням, яке набрало законної сили;
– щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії були змінені або скасовані рішенням суду, яке набрало законної сили; 
– щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача не можливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
З наведеного убачається, що підстави для закриття провадження у справі, які визначені статтею 238 КАС України є вичерпними, чіткими та не підлягають довільному тлумаченню і серед них відсутні такі підстави як відсутність предмета спору або ж якщо інші підстави усувають необхідність продовження розгляду по суті.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що представником відповідача не вказано жодної із підстав, визначених вказаною статтею КАС України.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
За таких обставин, з врахуванням статті 316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, правильно встановлено обставини справи та додержано норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Керуючись ст. ст. 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі №500/2988/25 - без змін..
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосереднього до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний