ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2025 м. Дніпро Справа № 908/3242/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., 
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тургут» та Запорізької міської ради на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 по справі № 908/3242/24 (суддя Лєскіної І.Є.), повний текст рішення складено 25.04.2025
за позовом - Запорізької міської ради, м. Запоріжжя
до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Тургут», м. Запоріжжя
про стягнення 912 113,05 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

13.12.2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Запорізької міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тургут» 912 113,05 грн доходу, отриманого від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2021 по 29.02.2024.
Позовна заява Запорізької міської ради мотивована необхідністю стягнення з ТОВ «Тургут» грошових коштів у сумі 912113,05 грн, які, на думку позивача, є доходом, отриманим відповідачем внаслідок безпідставного користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,1903 га, розташованою за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 131в, без укладеного договору оренди або іншої правової підстави, що підтверджується відсутністю в обліку відповідних договорів та несплатою орендної плати чи земельного податку за період з 01.01.2021 по 29.02.2024. 
Позов ґрунтується на положеннях статей 1212– 1214 ЦК України як підстава для відшкодування безпідставно збережених коштів.
Рішенням Господарського суду Запорізької області позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Тургут» на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна за період з 01.01.2021 по 29.02.2024 в розмірі 514 347,89 грн. Стягнуто з ТОВ «Тургут» на користь Запорізької міської ради витрати на сплату судового збору в розмірі 6173,18 грн на розрахунковий рахунок UA058201720344270024000034816 в Державній казначейській службі України м. Київ, ЄДРПОУ 02140892. У решті позовних вимог відмовлено.

2. Короткий зміст вимог апеляційних скарг та їх узагальнені доводи.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Тургут» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду.
Апеляційна скарга ТОВ «Тургут» на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 у справі № 908/3242/24 мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції фактичних обставин справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а також передчасними висновками щодо розміру безпідставно отриманого доходу.
Апелянт зазначає, що відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки сталася не з його вини, а нормативна грошова оцінка (далі – НГО), покладена судом в основу рішення, є спірною та оскаржується в адміністративному судочинстві через неправильне застосування коефіцієнтів і невідповідність затвердженій технічній документації. При цьому, апелянт не заперечує обов`язку сплачувати плату за користування землею, однак наполягає, що її розмір має визначатися виходячи з достовірної та законної НГО. 
У зв`язку з наведеним апелянт вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 у справі № 908/3242/24 ухвалене передчасно, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з одночасним зупиненням провадження у справі на стадії апеляційного перегляду до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 280/1519/25 та № 280/2498/25, та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, з рішенням суду не погоджується позивач по справі – Запорізька міська рада.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 у справі № 908/3242/24 є незаконним та необґрунтованим у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 239 338,96 грн доходу, отриманого відповідачем від безпідставно набутого майна за період з 12.03.2022 по 31.12.2022, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкових висновків щодо фактичних обставин справи. 
Апелянт вказує, що спірні правовідносини є приватноправовими та кондиційними, регулюються статтями 1212– 1214 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) і пов`язані з обов`язком фактичного користувача земельної ділянки комунальної власності відшкодувати власнику безпідставно збережені кошти, а не зі сплатою орендної плати чи земельного податку як податкового платежу. 
У зв`язку з відсутністю між сторонами договору оренди, відповідач не є орендарем у розумінні Податкового кодексу України (далі – ПК України), а тому положення пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. 
Крім того, позивач наголошує, що місто Запоріжжя у 2022 році було віднесене до територій можливих, а не активних бойових дій, на його території не велися бойові дії, органи державної влади та місцевого самоврядування функціонували у повному обсязі, а тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення відповідача від плати за користування земельною ділянкою є помилковим. З огляду на це апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог (на суму 912 113,05 грн).

3. Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу та узагальнені доводи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Тургут» Запорізька міська рада зазначає, що доводи апелянта є необґрунтованими та не спростовують законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції. 
Позивач наголошує, що при визначенні розміру доходу, отриманого відповідачем від безпідставно набутого майна, суд правомірно використав витяги з технічної документації про НГО земельної ділянки за 2022 та 2024 роки, які є чинними, офіційними документами, виданими уповноваженим органом відповідно до Методики НГО земельних ділянок, затвердженої постановою КМУ № 1147 від 03.11.2021. 
Витяг за 2024 рік був отриманий позивачем через електронний сервіс Держгеокадастру, а витяг за 2022 рік – самим відповідачем та поданий до матеріалів справи, при цьому підстав для їх неврахування судом не існує. 
Міська рада вказує, що НГО земель не затверджується щорічно, а щорічно змінюється лише з урахуванням коефіцієнта індексації, а факт заборгованості, її період і розмір відповідачем не заперечуються та контррозрахунок не подано. 
Також позивач заперечує проти клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки аналогічні клопотання вже були розглянуті судом першої інстанції та залишені без задоволення, відповідні ухвали не були оскаржені у встановленому порядку, а повторне подання такого клопотання з тих самих підстав є зловживанням процесуальними правами. 
У зв`язку з вищевикладеним Запорізька міська рада просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Тургут», залишити клопотання про зупинення провадження без задоволення та скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 2645 від 11.10.2016, посвідченого нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О., ТОВ «Тургут» є власником об`єкта нерухомого майна загальною площею 1508,5 кв.м, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 131-в, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 370544388 від 20.03.2024.
Зазначений об`єкт розміщений на земельній ділянці площею 0,1903 га з кадастровим номером 2310100000:05:010:0130, яка є сформованою, перебуває у комунальній власності, має цільове призначення – для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та вид використання – для розташування культурно-офісного центру, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру № НВ-2302503722016 від 10.10.2016. 
Суд встановив, що рішенням Запорізької міської ради від 25.10.2017 № 60/26 ТОВ «Тургут» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою, а рішенням від 24.02.2021 № 87/8 затверджено відповідну технічну документацію та прийнято рішення про передачу цієї земельної ділянки відповідачу в оренду строком на 10 років, однак договір оренди земельної ділянки між сторонами фактично укладений не був. 
За інформацією Департаменту управління активами Запорізької міської ради від 26.03.2024 № 1846/01/01-07/2742 та Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради від 27.03.2024 № 06.1-14/523 договори оренди з ТОВ «Тургут» не обліковуються, а орендна плата або земельний податок за 2021– 2023 роки та січень–лютий 2024 року до бюджету міста не надходили. 
Судом також установлено, що обставини фактичного користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером 2310100000:05:010:0130 у період з 2021 року по лютий 2024 року без укладеного договору оренди та без сплати коштів за користування землею відповідачем не заперечуються. 
Відповідно до витягу з технічної документації про НГО земельних ділянок від 31.01.2022 № 2495/33-22 НГО ділянки становила 7 121 444,66 грн, а згідно з витягом від 22.03.2024 № НВ-2300043232024 – 11 293 277,38 грн. 
На підставі рішень Запорізької міської ради від 30.06.2015 № 7 «Про затвердження НГО земель міста Запоріжжя» та від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» позивач здійснив розрахунок недоотриманих доходів від фактичного користування відповідачем земельною ділянкою без належної правової підстави, який за період з 01.01.2021 по 29.02.2024 склав 912 113,05 грн, у тому числі: за лютий - грудень 2021 року – 254 828,51 грн, за період з 01.01.2022 по 11.03.2022 – 280 311,36 грн, за 2023 рік – 322 358,06 грн, за січень - лютий 2024 року – 54 615,12 грн. 
Предметом виникнення спору у даній справі є вимога Запорізької міської ради про стягнення з ТОВ «Тургут» безпідставно збережених коштів у вигляді доходу від користування земельною ділянкою комунальної власності без укладеного договору оренди та без сплати плати за землю за період з 01.01.2021 по 29.02.2024, розмір яких визначено на підставі НГО земельних ділянок.

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Судове рішення у даній справі ґрунтується на системному застосуванні норм Конституції України, Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі», а також усталеної практики Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, а від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією.
Згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) суб`єктами права комунальної власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через відповідні органи місцевого самоврядування, незалежно від факту державної реєстрації земельної ділянки за територіальною громадою.
Частиною 1 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу. 
За змістом глави 15 ЗК України користування земельними ділянками комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. 
Відповідно до статей 93 та 125 ЗК України право оренди земельної ділянки є строковим платним володінням і користуванням, що виникає виключно з моменту державної реєстрації такого права. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України), а принцип платності використання землі прямо закріплений у статті 206 ЗК України.
Судом правильно установлено, що Запорізька міська рада є власником земельної ділянки комунальної власності площею 0,1903 га з кадастровим номером 2310100000:05:010:0130, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, що належить ТОВ «Тургут» на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2016, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 370544388 від 01.10.2024. 
На момент набуття відповідачем права власності на нерухомість земельна ділянка була сформована та мала кадастровий номер, що зазначено у договорі купівлі-продажу.
Рішенням Запорізької міської ради № 87/8 від 24.02.2021 земельну ділянку передано ТОВ «Тургут» в оренду, однак у спірний період договір оренди землі укладений не був, а відповідач спірною земельною ділянкою фактично користувався, але плату за її користування не здійснював.
За вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України, відповідно до яких особа, яка без достатньої правової підстави зберегла у себе майно за рахунок іншої особи, зобов`язана повернути таке майно потерпілому, незалежно від причин такого збереження. При цьому, суд правильно виходив із того, що відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючих документів та без сплати орендної плати є кондиційними, що узгоджується з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі (superficies solo cedit), який детально роз`яснений у постанові ВП ВС від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 та підтверджений, зокрема, у постанові ВС від 15.12.2021 у справі № 924/856/20. 
Власник нерухомого майна з моменту набуття права власності стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований об`єкт, і зобов`язаний або оформити право користування, або компенсувати власнику землі безпідставно збережені кошти. Аналогічні правові висновки викладені у постановах ВП ВС від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 та численних постановах ВС.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невнесення з боку ТОВ «Тургут» плати за користування земельною ділянкою порушує майнові інтереси територіальної громади м. Запоріжжя, позбавляє місцевий бюджет доходу та призводить до безпідставного збереження відповідачем коштів, еквівалентних орендній платі.
Оцінюючи розрахунок Запорізької міської ради безпідставно збережених відповідачем коштів, суд першої інстанції з яким погоджується колегія суддів ЦАГС зазначив, що визначення позивачем НГО за 2021– 2023 роки шляхом зворотного індексування від показників 2024 року є неправильним, оскільки в матеріалах справи наявний чинний витяг з технічної документації про НГО від 31.01.2022 № 2495/33-22, відповідно до якого НГО спірної земельної ділянки у 2022 року становить 7 121 444,66 грн. Також судом правильно враховано витяг від 22.03.2024 № НВ-2300043232024, згідно з яким НГО у 2024 році становить 11 293 277,38 грн.
На підставі листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 6-28-0.222-600/2-24 від 12.01.2024 суд першої інстанції правильно застосував коефіцієнти індексації: за 2021 рік – 1,1; за 2022 рік – 1,15; за 2023 рік – 1,051, та самостійно здійснив перерахунок НГО. У результаті перерахунку суд визначив НГО земельної ділянки у цінах 2021 року – 6 474 040,60 грн, у цінах 2023 року – 7 484 638,34 грн.
Виходячи з розміру орендної плати на рівні 3 % НГО, суд першої інстанції визначив розмір недоотриманого доходу: за 2021 рік – 194 221,22 грн; за період з 01.01.2022 по 11.03.2022 – 40 972,40 грн (70 днів); за 2023 рік – 224 539,15 грн; за період з 01.01.2024 по 29.02.2024 – 54 615,12 грн (59 днів - в межах позовних вимог).
При цьому, здійснюючи розрахунок недоотриманих доходів за 2022 рік, місцевий господарський суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.02.2025 по справі № 908/929/24, згідно якої на період дії воєнного стану (з 01.03.2022 по 31.12.2022) відповідно до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України та Закону № 3050-IX не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані на територіях активних бойових дій або тимчасово окупованих, включно з орендованими ділянками юридичними та фізичними особами.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1364 від 06.12.2022 та наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, затверджено Перелік територій активних бойових дій. У цьому Переліку вся територія Запорізького району, включно з територією міста Запоріжжя, віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022.
З огляду на зазначене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що плата за землю за період з 12.03.2022 по 31.12.2022 не нараховується, і сума 239 338,96 грн, заявлена позивачем до стягнення за цей період, є безпідставною.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що використання ТОВ «Тургут» земельної ділянки комунальної власності без належного правового оформлення призвело до безпідставного збереження коштів за рахунок Запорізької міської ради, а загальний розмір недоотриманого доходу територіальної громади за заявлений період становить 514 347,89 грн, що й зумовило часткове задоволення позовних вимог.
Проте, колегія суддів ЦАГС вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції та зазначає, що Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно», який набрав чинності 06.05.2023, внесено зміни до підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, зокрема абзац перший вказаного пункту встановлював наступне: «За період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
У постанові Верховного Суду від 27.04.2021 № 922/2378/20 за позовом Харківської міської ради про стягнення з АТ «Альфа-Банк» безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати зазначено таке:
«З урахуванням системного аналізу змісту п. 10.1.1. ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, 40, 41, п. 265.1.3. ст. 265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: «Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України».
Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» чітко передбачено, що не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.
Отже, зазначені положення Закону підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 у справі № 908/929/24.
Натомість у справі, яка розглядається, ТОВ «Тургут» безоплатно користувалося земельною ділянкою без її оформлення в оренду, чим фактично збільшило свої доходи, а Запорізька міська рада втратила грошові кошти у виді орендної плати, а тому безпідставно збережені кошти підлягають стягненню з відповідача.
Посилання Запорізької міської ради в апеляційній скарзі на пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України суд апеляційної інстанції відхиляє, адже ці положення застосовуються лише у разі наявності правових підстав для користування земельними ділянками на територіях активних бойових дій або тимчасово окупованих. Проте у даній справі ТОВ «Тургут» фактично користувалося земельною ділянкою без укладення договору оренди, що не підпадає під регулювання зазначених норм ПК України. Тобто фактичний користувач без правового оформлення не підпадає під ці норми, тому висновок суду першої інстанції про стягнення недоотриманого доходу є правомірним.
Судом апеляційної інстанції визначено недоотриманий дохід як еквівалент орендної плати за умови належно оформленого права користування земельною ділянкою, з обчисленням його у розмірі 3 % від НГО земельної ділянки з урахуванням чинних витягів із технічної документації та коефіцієнтів індексації в наступному розмірі:
- 2021 рік: 6 474 040,60 грн Ч 3 % = 194 221,22 грн;
- 2022 рік: 7 121 444,66 грн Ч 3 % = 213 643,34 грн;
- 2023 рік: 7 484 638,34 грн Ч 3 % = 224 539,15 грн;
- 2024 рік (01.01.2024 – 29.02.2024): 11 293 277,38 грн х 3 % / 366 х 59 = 54 615,12 грн.
Загальна сума недоотриманих доходів за період 01.01.2021 – 29.02.2024 за розрахунком колегії суддів становить 687 018,83 грн.
Апелянт - ТОВ «Тургут» посилається на оскарження НГО земельних ділянок в порядку адміністративного судочинства, проте судом апеляційної інстанції встановлено, що розрахунки проведені господарським судом на підставі чинних документів - витягів про НГО землі та застосованих законних коефіцієнтів індексації, що не суперечить законодавству. 
Оскарження акту НГО в адміністративному провадженні не є підставою для зупинення провадження у даній справі, оскільки матеріали справи достатні для вирішення спору.
Ураховуючи встановлені вище обставини, заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача доходу, отриманого від безпідставно набутого майна – за користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування) за період з 01.01.2021 по 29.02.2024 в розмірі 687 018,83 грн, в іншій частині позову відмовити.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційних скарг.

Апеляційний господарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи у межах доводів апеляційних скарг відповідно до вимог ст. 269 ГПК України, дійшов висновку про часткову невідповідність рішення суду першої інстанції в частині застосування норм матеріального права, що призвело до частково неправильного прийняття рішення у справі.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу ТОВ «Тургут» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Апеляційна скарга Запорізької міської ради в частині розрахунку доходу від безпідставно набутого майна за 2022 рік частково знайшла своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому підлягає частковому задоволенню.
Рішення Господарського суду Запорізької області в частині визначення недоотриманих доходів за 2022 рік підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині.

7. Розподіл судових витрат.

Згідно вимог ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Тургут» – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Запорізької міської ради – задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.04.2025 по справі № 908/3242/24 – частково скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовну заяву Запорізької міської ради задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тургут» (69035, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 131в, код ЄДРПОУ 40738341) на користь Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206, код ЄДРПОУ 04053915) доходу, отриманого від безпідставно набутого майна у сумі 687 018,83 грн (Шістсот вісімдесят сім тисяч вісімнадцять гривень 83 копійки).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тургут» (69035, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 131в, код ЄДРПОУ 40738341) на користь Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 206, код ЄДРПОУ 04053915) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 8 244,22 грн (Вісім тисяч двісті сорок чотири гривні 22 копійки) та судовий збір за подання апеляційної скарги на суму 12 366,33 грн (Дванадцять тисяч триста шістдесят шість гривень 33 копійки).
У решті позовних вимог відмовити.
Видачу наказів доручити Господарському суду Запорізької області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.01.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов