ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2025 року	Львів	Справа № 460/9946/24 пров. № А/857/244/25 	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 460/9946/24, що ухвалив суддя Борискін С.А., у місті Рівне, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 8547-7220/Ю-02/8-1700/24 від 19.07.2024 в частині не зарахування періодів роботи з 25.09.1990 по 13.09.1991 у кооперативі “Вітання”; з 21.07.1991 по 05.01.1992 у МП “Побуттехніка”; з 05.01.1992 у МПЛ “Італ” по 15.12.1993, згідно із записам у трудовій книжці НОМЕР_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 25.09.1990 по 13.09.1991 у кооперативі “Вітання”; з 21.07.1991 по 05.01.1992 у МП “Побуттехніка”; з 05.01.1992 у МПЛ “Італ” по 15.12.1993, згідно із записам у трудовій книжці НОМЕР_1 , з моменту призначення пенсії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протиправні дії відповідача, які полягають у невключенні до страхового стажу позивача періодів його роботи в кооперативі “Вітання”, МП “Побуттехніка” та МПЛ “Італ”, підтверджених записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , порушують його права.
Позивач наголошує, що відповідно до законодавства обов`язок ведення трудових книжок покладено на адміністрацію підприємств, а тому їх неналежне ведення не може бути підставою для позбавлення його права на зарахування зазначених періодів роботи до страхового стажу та отримання пенсії з їх урахуванням.
17 грудня 2024 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позовні вимоги задовольнив повністю.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 25.09.1990 по 13.09.1991, з 21.07.1991 по 05.01.1992, з 05.01.1992 по 15.12.1993 згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 , при призначенні ОСОБА_1 з 19.03.2024 пенсії за віком. 
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 19.03.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 , пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням до трудового (страхового) стажу періодів роботи з 25.09.1990 по 13.09.1991, з 21.07.1991 по 05.01.1992, з 05.01.1992 по 15.12.1993 згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 та з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області витрати у виді судового збору у сумі 1211,20 грн. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що записи у трудовій книжці позивача підтверджені підписом уповноваженої особи та печаткою підприємства, а відповідач не заперечував факту його роботи.
Доказів недостовірності цих записів суду не надано, тому їх неврахування при обчисленні стажу є безпідставним.
Відтак позивач не може нести негативні наслідки через недоліки у веденні трудової книжки, і такі недоліки не є підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи до страхового стажу.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.
Таку позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не врахував наявні дефекти у трудовій книжці позивача, які унеможливлюють зарахування певних періодів до страхового стажу позивача без додаткових підтверджуючих документів.
Апелянт посилається на “Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників” та стверджує, що записи у трудовій книжці позивача ОСОБА_1 виконані з порушенням вимог, оскільки у таких записає є виправлення, відсутні необхідні реквізити наказів або печатки є нечіткими.
Апелянт вважає, що до стажу позивача правомірно не зараховано наступні періоди: 
- з 25.09.1990 по 13.09.1991 у кооперативі “Вітання”, оскільки не зазначено підставу для внесення запису про прийняття на роботу, а також наявне виправлення у записі про звільнення № 15 (в даті наказу);
- з 21.07.1991 по 05.01.1992 у МП “Побуттехніка”, оскільки зображення печатки не чітке;
- з 05.01.1992 у МПП “Італ”, оскільки не зазначено дату звільнення з роботи та дату наказу про звільнення з роботи по 15.12.1993, оскільки відсутній запис про прийняття на роботу та не зазначено назву підприємства. 
Апелянт вважає, що якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні дані, стаж роботи повинен підтверджуватися іншими документами (довідками, виписками з наказів, особовими рахунками тощо).
Оскільки записи в трудовій книжці є дефектними, а позивач не надав достатніх додаткових документів (архівних довідок тощо), відповідач вважає, що підстав для зарахування цих періодів немає.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не врахував статтю 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, яка визначає порядок розрахунку стажу, та проігнорував вимоги щодо належного оформлення трудових книжок.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що з 19.03.2024 позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зазначена обставина визнається сторонами, а тому, в силу вимог ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, не потребує доказування.
10.06.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 25.09.1990 по 13.09.1991 на посаді реалізатора в Торгівельно-закупівельному кооперативі “Вітання”, з 21.07.1991 по 05.01.1992 на посаді продавця в МП “Биттехніка”, з 05.01.1992 по 15.12.1993 на посаді продавця МТПП “Італ” та період з 16.03.2009 по 06.07.2009 на посаді головного інженера в комітеті технічного нагляду за будівництвом Рівненської області та м. Рівне.
Листом від 19.07.2024 за № 8547-7220/Ю-02/8-1700/24 відповідач повідомив, що 19.03.2024 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Пенсію за віком обчислено з урахуванням страхового стажу 36 років 3 місяці 9 днів.
До страхового стажу не зараховано періоди, згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 : з 25.09.1991 по 13.09.1991 у кооперативі “Вітання”, оскільки не зазначено підставу для внесення запису про прийняття на роботу, а також наявне виправлення в записі про звільнення № 15 (в даті наказу), з 21.07.1991 по 05.01.1992 в МП “Побуттехніка”, оскільки зображення печатки не чітке, з 05.01.1992 по 15.12.1993 у МПП “Італ”, оскільки не зазначено дату звільнення з роботи та дату наказу про звільнення з роботи, оскільки відсутній запис про прийняття на роботу та не зазначено назву підприємства.
Позивач зауважив, що період з 16.03.2009 по 06.07.2009 зараховано до страхового стажу за даними реєстру застрахованих осіб.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-IV (далі Закон № 1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим законом.
Відповідно до змісту частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Частиною першою статті 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно із Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом про підтвердження трудової діяльності особи є трудова книжка.
У тих випадках, коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.
Ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях до 29.07.1993 здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, а з 29.07.1993 - відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України від 29.07.1993 № 58.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 “Про трудові книжки робітників та службовців”.
Згідно з положеннями пункту 1,13,18 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 “Про трудові книжки робітників та службовців” (із змінами, далі Постанова № 656) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та службовців. При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, організації засвідчуються підписом керівника підприємстві, установі, організації або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою. Відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яку призначають наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.
Згідно з пунктом 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.
Згідно з п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Тобто, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Отже, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові, від 09.08.2019 у справі № 654/890/17. 
Апеляційний суд встановив, що, згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , виданої 17.03.1983, позивач у спірні періоди здійснював таку трудову діяльність:
25.09.1990 прийнятий реалізатором торгово-закупівельного кооперативу “Вітання” (наказ № 39 від 25.09.1990);
13.09.1991 звільнений за ст. 38 КЗпП УССР за власним бажанням (наказ №36 від 13.09.1991);
21.07.1991 прийнятий продавцем у МП “Побуттехніка” (наказ № 15 к від 21.07.1991);
05.01.1992 звільнений у зв`язку з переводом в МГПП “Італ” ст. 36 п. 5 КЗпП України (наказ № 35 к від 05.01.1992);
05.01.1992 прийнятий по переводу з МП “Побуттехніка” в МГПП “Італ” продавцем (наказ № 8 к від 05.01.1992);
15.12.1993 звільнений по переводу в МП “Побуттехніка” продавцем (наказ №19к від 15.12.1993);
15.12.1993 звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ №163 від 15.12.1993).
Отже, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідні записи зроблено чітко та зрозуміло та усі записи містять інформацію про факт роботи позивача, період зайнятості та посаду.
Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно врахував ту обставину, що головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, маючи низку повноважень, визначених частиною 1 статті 64 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, жодних дій спрямованих на дотримання конституційного права позивача на пенсію не вчинило, поклавши весь тягар доказування наявності відповідного стажу на позивача.
Таким чином апеляційний суд встановив, що відповідач протиправно не врахував, при призначенні пенсії позивача періоди роботи позивача з 25.09.1990 по 13.09.1991 у кооперативі “Вітання”; з 21.07.1991 по 05.01.1992 у МП “Побуттехніка”; з 05.01.1992 у МПЛ “Італ” по 15.12.1993, згідно із записам у трудовій книжці НОМЕР_1 , а тому відповідача необхідно зобов`язати вчинити відповідні дії.
Одночасно, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком, згідно зі статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням раніше виплачених сум з 19.03.2024.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки, апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у справі № 460/9946/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш