СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/3178/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А.,
за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,
за участю представників:
від позивача - Іхненко Я.В. - в порядку самопредставництва; 
від відповідача - Пулькін Ю.П. - на підставі довіреності від 25.08.2025; 
від третьої особи - не з`явився; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області, м. Харків (вх.№2611 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі № 922/3178/25 (суддя Жиляєв Є.М., ухвалене в м. Харків, дата складення повного тексту - 21.11.2025) 
за позовом: Підприємства об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність", м. Харків,
до відповідача: Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області, м. Харків,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, м. Харків,
про стягнення 11963,25грн.,- 

ВСТАНОВИВ:

04.09.2025 Підприємство об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь за рахунок коштів державного бюджету відшкодування шкоди на суму 6500,00грн., 780,00грн. 3% річних та 4683,25грн. інфляційних.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що останньому було завдано шкоди шляхом несвоєчасного внесення відповідачем даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та порушенням строків повернення сум бюджетного відшкодування, з посиланням на п.п. 2.2 статті 128 Податкового кодексу України. Факт протиправності щодо несвоєчасного внесення та неповернення суми бюджетного відшкодування підтверджується рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №520/10676/21.
Рішенням господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 позов задоволено повністю; стягнуто з Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області на користь Підприємства об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність" за рахунок коштів державного бюджету відшкодування шкоди на суму 6500,00грн., 780,00грн. 3 % річних; 4683,25грн. інфляційних та 2422,40грн. судового збору.
Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 22, 623, 625, 1166, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, статей 114, 128, Податкового кодексу України мотивовані тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №520/9328/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2022 було встановлено протиправність дій відповідача щодо несвоєчасного внесення відповідачем даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та порушенням строків повернення сум бюджетного відшкодування.
Отже вимога позивача про відшкодування шкоди в фіксованому розмірі 6500,00грн., що визначена спеціальним законом, підлягає задоволенню, оскільки така доведена документально матеріалами справи, не спростована належними та допустимими доказами з боку відповідача, а тому позовні вимоги в частині заявленої до стягнення шкоди в розмірі 6500,00грн. підлягають задоволенню.
Крім того, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім сум 3% річних та інфляційних, суд дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги у відповідній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Головне управління Державної податкової служби України у Харківській області з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі № 922/3178/25 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт також просить суд розгляд апеляційної скарги здійснювати у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим відповідачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області на рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25; встановлено позивачу у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; призначено справу до розгляду на 21.01.2026 о 14:00годині.
05.01.2026 позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№82), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області, рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 залишити без змін.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського 21.01.2026 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, представники сторін з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а третя особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, Підприємство об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність" подало податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2020 року, в якій заявило про суму відшкодування ПДВ в розмірі 99625,00грн (така заява подається у формі Додатка 4 (Д4) до податкової декларації з ПДВ).
Головним управлінням Державної податкової служби України у Харківській області вказана декларація була прийнята 19.11.2020 за №9305210226.
Подана заява в автоматичному режимі вноситься до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ. 
Відповідно до пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України, для узгодження суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, проводиться камеральна перевірка даних податкової декларації, за результатами якої і відбувається узгодження заявленої платником податків до відшкодування суми.
Строк проведення такої перевірки становить 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання декларації.
Отже, останній день граничного строку подання декларації за жовтень 2020 року припадав на 21 грудня 2021 року.

В силу приписів підпункту 78.1.8 статті 78 Податкового кодексу України якщо платником подано декларацію з від`ємним значенням з ПДВ на суму більше 100 тис.грн., здійснюється документальна позапланова перевірка, строк проведення якої становить 60 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання декларації.
Головним управлінням Державної податкової служби України у Харківській області було здійснено документальну позапланову виїзну перевірку з 18.12.2020 року по 24.12.2020 року.
Після узгодження суми, яка підлягає відшкодуванню, інформація про це вноситься до Реєстру. Наступного операційного дня після відображення в Реєстрі узгоджена сума стає доступною казначейству, а протягом наступних 5 операційних днів повинна бути перерахована казначейством.
Таким чином, на думку позивача, заявлена сума бюджетного відшкодування мала бути виплачена позивачу в термін не пізніше 68 календарних днів граничного строку подання декларації, тобто саме 27.01.2021 року.

Проте, як стверджував позивач, відповідачем за результатами документальної позапланової виїзної перевірки було складено акт № 6983/20-40-07-07-09/39858356 від 28.12.2020, яким на підставі висновків, викладених в акті перевірки, протиправно було скасовано заявлену суму відшкодування та було складено податкове повідомлення-рішення №00055120707 від 20.04.2021 року, яким визнано завищення бюджетне відшкодування з податку на додану вартість на суму 99625,00грн. за жовтень 2020 року та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 9962,50грн.
Підприємство об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність", не погодившись з таким рішенням відповідача, звернулось за захистом своїх прав до Харківського окружного адміністративного суду. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №520/9328/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2022, було скасовано вищевказане податкове повідомлення - рішення (т.1 а.с.11-21, 22-28).
Проте, відшкодування заявленої суми ПДВ за жовтень 2020 року позивачу здійснено не було.
Вважаючи свої права порушеними, позивач посилаючись на те, що відповідачем було завдано йому шкоди шляхом несвоєчасного внесення відповідачем даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та порушення строків повернення сум бюджетного відшкодування, звернувся до господарського суду Харківської області з відповідним позовом про стягнення з відповідача на свою користь за рахунок коштів державного бюджету відшкодування шкоди на суму 6500,00грн., 780,00грн. 3% річних та 4683,25грн. інфляційних (т.1 а.с.1-33, 41-53).
Рішенням господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.92-103).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
В статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з вимогами статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
При цьому юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Як вбачається з матеріалів справи, Підприємство об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області про стягнення за рахунок коштів державного бюджету відшкодування шкоди в сумі 6500,00грн., а також інфляційних та річних, з підстав несвоєчасного внесення відповідачем даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та порушенням строків повернення сум бюджетного відшкодування, з посиланням на положення пункту 128.2 статті 128 Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 Господарського процесуального кодексу України. 
Так, за частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, а саме:
1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 
2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду; 
3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; 
4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; 
5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах; 
6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 
7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності; 
8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України; 
9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство; 
10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; 
11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті; 
12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах; 
13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами; 
14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою; 
15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання; 
16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.
Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

В свою чергу, згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, а саме: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.
До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної, протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України).

Разом з тим, сума, яка визначена позивачем як шкода, за характером, змістом та підставами виникнення виникла з грошових зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а не з господарсько-правових зобов`язань, які не можуть регулюватися нормами Цивільного кодексу України, оскільки унормовані спеціальними положеннями податкового законодавства.
Відповідно до статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до пункту 114.2. статті 114 Податкового кодексу України шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, що визнаються податковими правопорушеннями відповідно до цього Кодексу, відшкодовується в повному обсязі в порядку, передбаченому законодавством про відшкодування шкоди.
Особа, чиї права порушені, за наявності обставин, передбачених пунктом 128.2 статті 128 цього Кодексу, має право заявити вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату визнання таких рішень, дій чи бездіяльності незаконними, у порядку, передбаченому законодавством. 
Таким чином, особливості порядку та процедури розгляду податкових спорів у межах адміністративної юрисдикції, визначеної КАС України, регламентуються Податковим кодексом України.
Визначені позивачем підстави заявленого позову такі як протиправність дій податкового органу у вигляді несвоєчасного внесення відповідачем даних до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та порушенням строків повернення сум бюджетного відшкодування свідчать про те, що позовні вимоги випливають з відносин публічно-правового характеру. А відтак, цей спір є публічно-правовим та, відповідно, належить до юрисдикції адміністративних судів.
Отже, заявлена у справі вимога про стягнення шкоди за своєю суттю є вимогою про вирішення публічно-правового спору щодо компенсації відповідної суми позивачу.
В свою чергу, вказівка в позовній заяві на положення цивільного законодавства, якими регулюється відшкодування шкоди, не змінює суті та змісту спірних правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/23482/17, від 03.03.2020 у справі №922/506/19, а також у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №916/978/19, від 03.03.2020 у справі №922/506/19, від 02.02.2021 у справі №908/3512/19 (провадження №12-74гс20), від 20.04.2021 у справі № 910/16215/19.

В контексті спірних правовідносин, судова колегія також звертає увагу на те, що при зверненні до суду з відповідним позовом позивач як на підставу для звернення до господарського суду з відповідним позовом посилався на положення пункту 15 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, яким визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, а саме: інші справи у спорах між юридичними особами, які здійснюють господарську діяльність, та/або фізичними особами - підприємцями.
Проте, положення вказаної статті не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки відповідач - Головне управління Державної податкової служби України у Харківській області у спірних правовідносинах здійснює саме публічно-владні управлінські функції, а не господарську діяльність.
Між позивачем та державним органом існують публічно-правові відносини, пов`язані з реалізацією органом своїх владних повноважень у сфері адміністрування податків і зборів; спір виник через неналежне, на думку позивача, здійснення відповідачем таких повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача у даній справі - Підприємства об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність" до відповідача - Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області про стягнення збитків з наведених в позовній заяві підстав підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Пункт 4 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України визначає, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
За змістом частини першої статті 278 Господарського процесуального кодексу України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої вказаної статті порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, за якими спори про стягнення шкоди, належать до юрисдикції адміністративних судів, колегія суддів дійшла висновку про закриття провадження у справі, що розглядається, на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. 
З огляду на вказані положення, суд не досліджує доводи апеляційної скарги у даній справі та не надає їм оцінку.
Оскільки вимоги апеляційної скарги зводяться до скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області слід задовольнити частково, рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 - скасувати та закрити провадження у справі №922/3178/25.
Крім того, на виконання вимог частини 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції роз`яснює позивачу, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Також суд повідомляє про наявність у позивача права протягом десяти днів з дня отримання даної постанови звернутися до Східного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись статтями 129, п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 256, 269-270, 273, п. 4 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області задовольнити частково.
Рішення господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/3178/25 скасувати.
Закрити провадження у справі №922/3178/25.
Роз`яснити Підприємству об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність", що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.
Роз`яснити Підприємству об`єднання громадян "Ремсервісплюс" громадської організації "Харківське обласне об`єднання осіб з інвалідністю "Слов`янська єдність" про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання постанови звернутися до Східного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи №922/3178/25 за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 27.01.2026

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя П.В. Тихий 

Суддя І.А. Шутенко