ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/10699/25                Головуючий суддя І інстанції Яковлева В. М.
Провадження № 22-ц/818/4065/25        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Виконання судових доручень іноземних судів

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2025 року                                                                          м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Ніколенка Сергія Андрійовича, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 червня 2025 року по справі за клопотання Ніколенка Сергія Андрійовича, в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про визнання рішення іноземного суду та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду на території України,-
в с т а н о в и в :
У червні 2025 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про визнання та виконання на території України рішення іноземного суду - Мирового суду Хавеа (Аліканте) ( Суд першої інстанції м. Барселона) від 29.02.2024р суддя Ана Вердехо Лопес у справі № TSJ08/2024/002967, яким встановлено опіку бабусі – ОСОБА_4 над онукою –  ОСОБА_2 дитини, дата народження- ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Харкова від 11 червня 2025 року клопотання Ніколенко С.А. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання рішення іноземного суду та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду на території України залишено без розгляду та повернуто.
Не погодившись з ухвалою представник ОСОБА_1 – адвокат Ніколенко С.А. просить ухвалу скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не навів в ухвалі суду в мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким він керувався, постановляючи ухвалу.
Вказує, що апостиль підтверджує автентичність підпису та печатки на документі, а також повноваження особи, яка підписала документ, що видається державним органом або судом. 
Зауважує, що апостиль ставиться лише на оригінал судового рішення, яке вже вступило в законну силу, або на його офіційно засвідчену копію. Рішення, що не набрало законної сили, не має юридичної сили за кордоном, тому апостилювання такого документа є безпідставним. 
       Наданий до суду документ - рішення суду Іспанії апостеліровано і відповідно це є факт того, що воно вступило в законну силу.
       Таке посилання суду на підставу відмови і повернення заяви - є не законим.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України  перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Залишаючи заяву без розгляду та повертаючи її заявнику суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутній документ (судове повідомлення) про час і місце розгляду справи, підтвердження того, що відповідач в належному порядку відповідно до вимог законодавства його отримав та був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції м.Барселони (рішення мирового суду Хавеа (Аліканте).
Також всупереч вимог закону до клопотання заявником не додано офіційний документ про те, що рішення іноземного суду, яке вона просить визнати, набрало законної сили, про це не зазначено в самому рішенні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками та наведеним у рішенні суду їх обґрунтуванням.
Визнання рішення іноземного суду служить підтвердженням цивільних та інших прав і обов`язків у такому ж ступені, що і рішення відповідного вітчизняного суду. В одних випадках досить, щоб рішення було визнано, і не передбачає його примусового виконання.
Так, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом.
Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Згідно з частиною першою статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.
Частиною першою статті 462 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (стаття 463 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
Згідно з частиною шостою статті 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання.
Статтею 471 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Згідно із ст. 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому ст. ст. 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.
До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: 1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; 2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; 3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У матеріалах справи дійсно відсутній документ, який засвідчує, що рішення іноземного суду набрало законної сили, про це не зазначено і в самому рішенні суду.
Доводи апеляційної скарги про те, що апостиль підтверджує набрання законної сили рішенням, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апостиль не містить такої інстанції. За своїм визначенням апостиль - це спеціальний штамп на офіційних документах, які були складені на території України, яким відповідно засвідчуються справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, і, у відповідному випадку, автентичність відбитка печатки або штампа, яким скріплений документ.
Також відповідно до положень ст. 472 ЦПК України визначено порядок подання клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.
Клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.
До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи:
1) засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання;
2) офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні;
3) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу послався на недотримання заявником положень ч. 3 ст. 466 ЦПК України при подачі відповідного клопотання.
Однак при цьому суд не звернув увагу, що даною нормою врегульовано порядок подання документів до клопотання про надання згоди на виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, але у даному випадку рішення іноземного суду про визнання опікуном підлягає лише лише визнанню, та не підлягає примусовому виконанню, тому додаткові вимоги з цього приводу, які зазначені у ч. 3 ст. 466 ЦПК України не застосовуються.
Згідно до ч. 2 ст. 472 ЦПК України визначений інші вимоги щодо надання документів до клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, серед яких немає обов`язку подати документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.
Разом з тим, вказаний недолік стосовно надмірно пред`явлених судом вимог, які ґрунтуються на нормі ч. 3 ст. 466 ЦПК України, на вплинув на законність та обґрунтованість остаточного висновку суду першої інстанції, які обґрунтовані не дотриманням положень ст. 472 ЦПК України щодо офіційного підтвердження набрання законної сили рішення іноземного суду.
Відповідно до ч.4 ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що клопотання про визнання рішення іноземного суду та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду на території України, слід залишити без розгляду та повернути клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.
Оскільки суд першої інстанції в цілому ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Заявник після усунення вищевказаного недоліку щодо не позбавлений права повторного звернення до суду з аналогічної заявою про визнання рішення іноземного суду, яке не підлягає примусовому виконанню.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Ніколенка Сергія Андрійовича залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 11 грудня 2025 року.
       
Головуючий                                                                                 В.Б.Яцина. 
  
Судді колегії                                                                                   Ю.М.Мальований.

                                                                                                       О.Ю.Тичкова.