ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4730/25 Справа № 177/2945/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Березюк М. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року                                                         м. Кривий Ріг
справа № 177/2945/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді Остапенко В.О.
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Солвентіс» 
відповідач ОСОБА_1 
       
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Березюк М. В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 07 лютого 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю ФК «Пінг-Понг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Солвентіс» (далі – ТОВ ФК «Солвентіс»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 29 лютого 2020 року відповідач, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті кредитодавця, подала заявку на отримання кредиту № 1656374. Вказана заявка була підписана відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, при введенні якого відповідач підтвердила прийняття умов договору про споживчий кредит № 1656374 від 29 лютого 2020 року. Підписуючи вказаний договір, відповідач підтвердив, що ознайомилася з усіма умовами та повністю розуміє, погоджується та зобов`язується їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розмінні ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, визначають порядок та умови кредитування, обов`язки сторін, іншу необхідну для укладення договору інформацію.
Відповідно до умов кредитного договору, до його укладення, відповідач отримала проект вказаного договору разом із додатками, ознайомилася із всіма його умовами та Правилами, що розміщені на сайті позивача та є невід`ємною частиною Договору. 
Таким чином відповідач уклала договір про споживчий кредит № 1656374 від 29 лютого 2020 року з ТОВ «Міолан» та погодилася з умовами кредитування: сума кредиту 7 000 грн, погоджений строк – 30 днів, ставка процентів 2,50% за кожен день користування, комісія за надання - 20 % одноразово. На підставі платіжного доручення відповідачу було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 7 000 грн. 
09 жовтня 2020 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 03/10 та ТОВ «Міолан» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за кредитним договором № 1656374 від 29 лютого 2020 року, а останнє набуло право вимоги до відповідача.
24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ ФК «Солвентіс» укладено договір факторингу № 1/15 у відповідності до умов якого та згідно Додатку №1 до Договору факторингу, останнє набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1656374.
Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу відповідача перед ТОВ ФК «Солвентіс» складає 24 150 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту – 7 000 грн, заборгованість за відсотками – 15 750 грн, заборгованість за комісією – 1 400 грн, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь, а також стягнути понесені судові витрати у справі.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ ФК «Пінг-Понг» заборгованість за кредитним договором № 1656374 від 29 лютого 2020 року, станом на 29 травня 2020 року, в загальному розмірі 24 150 грн з яких: заборгованість за тілом кредиту 7 000 грн, заборгованість за нарахованими процентами 15 750 грн, заборгованість по комісії 1 400 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ ФК «Пінг-Понг» 2 422 грн 40 коп у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору та 6 000 грн у рахунок відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі вказує, що вважає рішення таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, що нібито укладення договору № 1656374 від 29 лютого 2020 року відбувалося у порядку, визначеному чинним законодавством.
Усі докази, які позивач надав суду, це ним самостійно зроблена, як зацікавленою особою, роздруківка, яку останній намагається видати за нібито укладений кредитний договір.
Одночасно неможливо перевірити підписання кредитного договору кредитодавцем, адже позивачем не надані докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісним кредитором.
Відсутні докази, які свідчили б про те, що первісним кредитором проводилася будь-яка ідентифікація та того, що саме відповідач звертався за отриманням кредитних коштів. Відсутнє платіжне доручення, яке було б належним доказом надання відповідачу грошових коштів ТОВ «Мілоан».
Позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором № 1656374 від 29 лютого 2020 року на першому етапі від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», тому наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передачу вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «Пінг-Понг».
Крім того, проведені позивачем розрахунки заборгованості не відповідають вимогам закону, адже строк кредитування, нібито укладеного, договору становить 30 днів, а загальна вартість кредиту 13 650 грн.
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
ТОВ ФК «Солвентіс» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач зазначає, що відповідачка була ознайомлена із договором та додатками до нього, що власноруч підписала за власного волевиявлення.
Просить залишити без задоволення апеялцйну скаргу, а рішення суду без змін.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскількиціна позову складає менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтями 514,526 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Норма статті 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно дост. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII(надаліЗакон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що відповідач в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті кредитодавця подала заявку на отримання кредиту № 1656374. Вказана заявка була підписана відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, при введенні якого відповідач підтвердила прийняття умов договору про споживчий кредит № 1656374 від 29 лютого 2020 року.
Відповідно до Кредитного договору № 1656374 від 29 лютого 2020 року погоджена сума кредиту становить 7 000 грн, погоджений строк кредитування – 30 днів, проценти за користування кредитом - 2,50 % за кожен день користування кредитом від фактичного залишку кредиту (5 250 грн), комісія за надання кредиту 1400 грн, що нараховується за ставкою 20 % одноразово (а.с. 8, 18-19).
Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розмінні ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, визначають порядок та умови кредитування, обов`язки сторін, іншу необхідну для укладення договору інформацію.
Відповідно до п. 2.1. договору кредиту, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті.
Пункт 2.2.3 договору визначає, що проценти нараховуються за стандартною (базовою ставкою), що визначена п. 1.6 договору, що є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватися кредитом.
Пунктом 6.1 Договору передбаченого, що він підписаний в електронній формі в електронному кабінеті позичальника (а.с. 19).
Як слідує зі змісту кредитного договору, він містить всі необхідні персональні дані кредитора, зокрема дані паспорту, ідентифікаційного коду, електронної пошти, фінансового номеру телефону, електронної пошти позичальника, а також рахунок позичальника, який вказаний нею для перерахування кредитних коштів. Договір підписано одноразовим електронним ідентифікатором (а.с.19). 
Стосовно заперечень апелянта щодо факту укладення ним договору № 1656374 від 29 лютого 2020 року про споживчий кредит варто зазначити наступне.
Матеріали справи містять анкету-заяву на кредит № 1656374 від 29 лютого 2020 року, яка містить персональні дані відповідача та в якій зазначено час та дату підписання договору.
Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані первісним кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій позичальник не звертався.
Також не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_1 не належить ОСОБА_1 .
Слід зауважити, що доводи апеляційної скарги про недоведеність переходу права вимоги до ТОВ ФК «Солвентіс» за договором про споживчий кредит № 1656374 від 29 лютого 2020 року спростовуються матеріалами справи.
Проте, колегія суддів погоджується із апелянтом щодо того, що строк кредитування становить 30 днів, а загальна вартість кредиту 13 650 грн, тобто заборгованість за відсотками була нарахована в більшому розмірі.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
Тому, при стягненні заявленої позивачем заборгованості, необхідно було керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами щодо його строку тривалістю в 30 днів та вартості в сумі 13 650 гривень, з яких тіло кредиту 7 000 грн, відсотки в сумі 5 250 грн та комісія в розмірі 1 400 грн.
Відхиляючи можливість здійснення неправомірних нарахувань, колегія суддів виходить з такого.
Умови кредитного договору не містять відомостей про його пролонгацію. 
Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 15 750 грн, із зменшенням розміру заборгованості за процентами до 5 250 грн.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат(стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).
Ураховуючи, що апеляційним судом частково задовольняються позовні вимоги ТОВ ФК «Солвентіс» в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, то відповідач повинен відшкодувати позивачу 1 369,18 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 3 391,30 грн витрат на правничу допомогу, які є доведеними та обґрунтованими виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог.
Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, за розгляд справи судом апеляційної інстанції з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 579,83 грн. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року змінити в частині розміру заборгованості за нарахованими процентами, стягнутого з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Солвентіс» за кредитним договором № 1656374 від 29 лютого 2020 року, зменшивши цей розмір з 15 750 грн до 5 250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року змінити в частині загальному розміру заборгованості, стягнутої з стягнутої з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Солвентіс» за кредитним договором № 1656374 від 29 лютого 2020 року, зменшивши цей розмір з 24 150 грн до 13 650 (тринадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року змінити в чатині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Солвентіс», зменшивши цей розмір з 2 422,40 грн до 1 369 (одна тисяча триста шістдесят дев`ять) грн 30 коп.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року змінити в чатині розміру витрат на правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Солвентіс», зменшивши цей розмір з 6 000 грн до 3 391 (три тисячі триста дев`яноста одна) грн 30 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Солвентіс» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 579 (одна тисяча п`ятсот сімдесят дев`ять ) грн 83 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: