Справа № 650/5705/25
 
провадження № 2/650/781/25

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
26 січня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області 
в складі: головуючого – судді Сікори О.О.,
за участю секретаря – Завістовської Л.А.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «Сенс Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи: 23494714) заборгованість в сумі 119 170,83 грн, з яких: 81 969,64 грн – прострочене тіло кредиту; 37 201,19 грн – відсотки за користування кредитом.
Щодо судових витрат позивач просить стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «Сенс Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи: 23494714) судові витрати: 2422,40 грн сплаченого судового збору та 9 954,91 грн витрат на професійну правничу допомогу
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що Акціонерне товариство «Сенс Банк» є тією самою юридичною особою, яка раніше діяла під найменуванням АТ «Альфа-Банк», оскільки 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування на АТ «Сенс Банк», а 30 листопада 2022 року запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
15 листопада 2013 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» уклала з банком Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у межах продукту «Максимум-готівка» (як договір приєднання та публічний договір). Підписанням анкети-заяви підтверджено приєднання до умов публічної пропозиції, правил користування банківською платіжною карткою та тарифів, які визначені невід`ємними частинами договору, а також підтверджено отримання примірника договору з додатками, отримання платіжної картки та ПІН-конверта в неушкодженому стані. В анкеті-заяві також відображено волевиявлення щодо підключення сервісів банку (SMS-повідомлень, встановлення денних лімітів, доступу до інтернет-сервісу та функціоналу дистанційного розпорядження рахунками). Окремо погоджено використання аналога власноручного підпису уповноваженої особи банку та/або відтиску печатки, відтворених засобами копіювання, з посиланням на статтю 207 Цивільного кодексу України.
В межах оформлення продукту «Максимум-готівка» сторонами підписано додаток до договору, довідку про умови кредитування з використанням картки (з прикладом використання кредитних коштів і розрахунком сукупної вартості кредиту), а також заяву на відкриття поточних рахунків у ПАТ «Альфа-Банк».
Кредитування надано шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії з лімітом у межах 75 000 грн. На момент видачі картки та підписання додатку сума кредиту, доступна відповідачу, становила 2 250,00 грн. Процентна ставка визначена у розмірі 15 % річних за користування коштами відновлювальної кредитної лінії (для торгових операцій та операцій зняття коштів), тип процентної ставки - фіксований, тип картки - DMC Gold. Порядок повернення заборгованості передбачав щомісячну сплату не менше обов`язкового мінімального платежу 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. Також передбачалася можливість застосування умов програми «Моментальна розстрочка на карту» у разі здійснення операцій з використанням картки на суму не менше 300 грн у мережі партнерів банку - з поверненням заборгованості обов`язковими рівними платежами відповідно до умов договору та додатку.
Наведені правовідносини обґрунтовані положеннями статей 626, 628, 627 Цивільного кодексу України щодо поняття договору, змісту договору та свободи договору, статті 633 Цивільного кодексу України щодо публічного договору, статті 634 Цивільного кодексу України щодо договору приєднання, пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України щодо договору як підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а також частин першої та другої статті 1054 Цивільного кодексу України щодо змісту кредитного договору та обов`язку позичальника повернути кредит і сплатити проценти.
Банк виконав свої зобов`язання та надав відповідачу можливість користування кредитними коштами, якими вона фактично користувалася, що підтверджується випискою по рахунку та матеріалами кредитної справи. Як підставу допустимості такої виписки як доказу руху коштів наведено, що відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку є первинні документи, а для контролю та впорядкування оброблення даних можуть складатися зведені облікові документи. Також зазначено, що згідно з пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. На підтвердження правової позиції щодо належності та допустимості банківських виписок як доказів наведено посилання на постанови Верховного Суду: від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц.
Відповідач належним чином зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 119 170,83 грн, з яких: 81 969,64 грн - прострочене тіло кредиту, 37 201,19 грн - відсотки за користування кредитом. На підтвердження розміру боргу подано детальний розрахунок заборгованості.
Порушення зобов`язання обґрунтовано посиланням на статті 526, 530 Цивільного кодексу України щодо обов`язку належного та своєчасного виконання зобов`язань, статтю 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для сторін, а також частину першу статті 611 Цивільного кодексу України щодо правових наслідків порушення зобов`язання. Банк вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу вимоги про усунення порушень та погашення заборгованості, однак відповіді не отримано, а порушення не усунуті.
Підставою звернення до суду визначено право на судовий захист відповідно до частини першої статті 15 та частини першої статті 16 Цивільного кодексу України. У зв`язку з наведеним заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованості 119 170,83 грн (із розподілом на прострочене тіло кредиту та відсотки).
Також, окремо обґрунтовано витрати на професійну правничу допомогу частиною першою статті 131-2 Конституції України, частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», пунктом 1 частини третьої статті 133, пунктом 1 частини другої статті 137 та частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Зазначено, що для надання правничої допомоги укладено Договір про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року (в електронній формі, шляхом підписання електронними підписами у сервісі «Вчасно») з Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», а розмір витрат визначено умовами договору: 375,00 грн - підготовка та подання позовної заяви, 225,00 грн - отримання рішення суду, а також комісійна винагорода 7,85 % від стягнутих коштів. Загальну суму витрат на професійну правничу допомогу заявлено до стягнення у розмірі 9 954,91 грн (375,00 грн + 225,00 грн + 119 170,83 грн х 7,85 %). На підтвердження підходу щодо невтручання суду в узгоджений сторонами розмір гонорару наведено правові висновки Верховного Суду (зокрема у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17 та від 13 серпня 2019 року у справі № 908/1654/18), а також позицію щодо розподілу витрат незалежно від фактичної сплати - у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 14 вересня 2022 року у справі № 295/190/20.
14 січня 2026 року представник відповідача подав відзив на позов, у якому заперечує проти обґрунтованості заявлених вимог, вказуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами ані факту укладення кредитного договору, ані правових підстав та правильності розрахунку заявленої до стягнення заборгованості.
Представник відповідача звертає увагу, що позивач, обґрунтовуючи вимоги, посилається на анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» та додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у межах продукту «Максимум-готівка». Разом з цим, у датах оформлення документів наявні суперечності, оскільки у матеріалах фігурують різні дати підписання анкети-заяви - 11 липня 2013 року та 15 листопада 2013 року, що, на його думку, ставить під сумнів визначеність доказів та хронологію виникнення правовідносин.
Заперечуючи наявність належно укладеного кредитного договору, представник відповідача стверджує, що анкета-заява, надана позивачем, хоча і містить посилання на акцепт у розумінні статті 642 ЦК України, не є кредитним договором у розумінні статей 203, 205, 207, 638, 640, 1054 ЦК України, оскільки не фіксує у письмовій формі узгодження сторонами істотних умов кредитування. Додатково представник підкреслює, що договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, на який посилається анкета-заява, у матеріалах справи відсутній, а тому неможливо встановити зміст умов, до яких нібито приєднується споживач, і перевірити, чи діяли саме такі умови на момент виникнення правовідносин та чи доведені вони до відома відповідача з урахуванням статей 633, 634 ЦК України.
Щодо додатку до договору представник відповідача зазначає, що цей документ за змістом містить повідомлення банку про відкриття рахунку № НОМЕР_2 у валюті гривня, випуск платіжної картки DMC Gold та встановлення ліміту відновлювальної кредитної лінії 75 000,00 грн і процентної ставки 15 % річних на торгові операції та операції зняття коштів. Разом з тим цей додаток не містить погоджених умов щодо пені, штрафів, комісій та інших платежів, а також містить невизначеність щодо мінімального обов`язкового платежу, оскільки передбачає 7 % від суми загальної заборгованості, але не визначає мінімальний граничний розмір такого платежу.
Представник відповідача також заперечує підстави нарахувань, включених позивачем до розрахунку: неустойки (штрафу), комісії РКО, процентів за користування кредитом, а також нарахувань, визначених як «овердрафт (несанкціонована заборгованість)», наполягаючи, що жоден з поданих позивачем документів не підтверджує погодження таких платежів та порядку їх нарахування. 
Оспорюючи розмір заборгованості, представник відповідача зазначає, що позивач просить стягнути 119 170,83 грн, однак, на його думку, всупереч статтям 12, 81 ЦПК України не доводить належними доказами склад і розмір боргу. За наведеними у розрахунку позивача даними за період з 15 листопада 2013 року по 30 червня 2025 року відповідач використовує кошти з картки на 39 418,86 грн, тоді як вносить на її поповнення 68 192,82 грн, у зв`язку наявна переплата 28 773,96 грн, а отже підстав для стягнення заявленої суми немає.
Щодо судових витрат представник відповідача не погодився з вимогою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 954,91 грн, оскільки позивач не надав документів на підтвердження фактичного понесення таких витрат та їх розміру, посилаючись на статтю 15, пункт 1 частини третьої статті 133, частину першу статті 133, частину п`яту статті 135, статті 137, 139, 141 ЦПК України, частину першу статті 26 та статтю 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також на правові висновки Верховного Суду у постановах від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц та від 28 вересня 2022 року у справі № 529/201/20.
Відповідь на відзив на недійшла.
Розгляд справи здійснено у спеціальному позовному провадженні без виклику сторін.
Дослідивши письмові докази, перевіривши наведені обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити з огляду на таке.
Суд встановив, що 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» ухвалено рішення про зміну найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а 30 листопада 2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис. Зміна найменування не є припиненням юридичної особи та не припиняє її прав і обов`язків, у зв`язку з чим Акціонерне товариство «Сенс Банк» є належним кредитором у спірних правовідносинах.
15 листопада 2013 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у межах продукту «Максимум-готівка» приєдналася до умов такої пропозиції. В анкеті-заяві відповідач підтвердила, що їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення умови договору, у тому числі умови отримання та обслуговування картки, що вона ознайомлена зі змістом Публічної пропозиції, правилами користування банківською платіжною карткою, тарифами банку як невід`ємними частинами договірних умов, а також підтвердила отримання свого примірника договору разом із додатками у день укладення правочину. Також відповідач підтвердила, що до моменту укладення договору ознайомлена у письмовій формі з основними умовами надання кредиту, сукупною вартістю кредиту, реальними процентними ставками, а також із наслідками невиконання зобов`язань.
Того ж дня сторонами підписано додаток до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (у межах продукту «Максимум-готівка»), довідку про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» (з прикладом використання кредитних коштів та розрахунком сукупної вартості кредиту), а також заяву на відкриття поточних рахунків у банку. Зі змісту додатку вбачається, що на підставі анкети-заяви банк відкрив відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_2 у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку категорії DMC Gold. За бажанням клієнта, вираженим в анкеті-заяві, банк надав відповідачу кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в межах ліміту 75 000,00 грн по рахунку ЕПЗ. У документах, підписаних відповідачем, також відображено основні умови користування кредитним лімітом, у тому числі процентну ставку 15 відсотків річних, фіксований характер процентної ставки, порядок погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі не менше обов`язкового мінімального платежу 7 відсотків від суми заборгованості, мінімум 50 грн.
Після укладення договору відповідач отримала платіжну картку та користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку. Надані позивачем виписки містять відомості про рух коштів, здійснені операції, списання та зарахування, а також підтверджують фактичне використання кредитного ліміту і здійснення платежів з погашення заборгованості у різні періоди.
Позивач надав розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на дату, визначену у розрахунку, загальна заборгованість відповідача становить 119 170,83 грн, з яких 81 969,64 грн - прострочене тіло кредиту, 37 201,19 грн - проценти за користування кредитом. Позивач також надав докази досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу письмової вимоги про усунення порушень та погашення заборгованості, однак у добровільному порядку заборгованість не погашена.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
За пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частина перша статті 638 Цивільного кодексу України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частина друга статті 638, статті 641, 642 Цивільного кодексу України передбачають укладення договору шляхом оферти та її акцепту, при цьому акцепт має бути повним і безумовним, а вчинення особою дій, що засвідчують її бажання укласти договір та отримувати послугу, може визнаватися акцептом.
За статтями 633, 634 Цивільного кодексу України банківське обслуговування може здійснюватися на умовах публічного договору та договору приєднання. За таких правовідносин банк формує типові умови обслуговування, а споживач приєднується до них шляхом підписання анкети-заяви про акцепт та інших документів, а також шляхом подальшого користування продуктом. Саме відповідач, підписавши анкету-заяву, додаток до договору, довідку про умови кредитування та заяву на відкриття рахунків, підтвердила факт приєднання до умов публічної пропозиції, отримання примірника договору й ознайомлення з тарифами та правилами користування карткою.
Згідно з частинами першою та другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах і підписано сторонами. Частини перша і друга статті 1054 Цивільного кодексу України визначають, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, і до таких відносин застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті кредитного договору. Розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від встановлених факторів, що узгоджується зі статтею 1056-1 Цивільного кодексу України. Відповідно до статей 526, 530, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (стаття 610 Цивільного кодексу України), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо не виконав зобов`язання у строк (стаття 612 Цивільного кодексу України).
За приписами статей 12, 13, 76, 77, 81, 89 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює факти, а суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу та їх сукупність.
Оцінюючи подані позивачем докази у сукупності, суд дійшов висновку, що між банком та відповідачем 15 листопада 2013 року виникли договірні відносини у межах продукту «Максимум-готівка», які передбачали надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії за платіжною карткою, а також обов`язок відповідача повернути кредитні кошти та сплатити проценти. Факт укладення договору та погодження основних умов підтверджується підписаними відповідачем анкетой-заявою про акцепт публічної пропозиції, додатком до договору, довідкою про умови кредитування, заявою на відкриття рахунків, а також фактичним користуванням кредитним лімітом, що підтверджується випискою по рахунку.
Банківська виписка по рахунку є належним та допустимим доказом руху коштів, оскільки за статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, а виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій та призначені для видачі або відсилання клієнту, що також відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Такий підхід узгоджується і з правовими висновками Верховного Суду щодо допустимості банківських виписок як доказів руху коштів і виконаних операцій.
Наданим позивачем розрахунком заборгованості підтверджено, що відповідач допустила порушення зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, унаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 119 170,83 грн, яка складається з простроченого тіла кредиту та процентів. Відповідач не надала суду належних доказів, які б спростовували зазначені розрахунки, а також не надала альтернативного розрахунку заборгованості, здійсненого з урахуванням умов договору та всіх операцій, відображених у виписці по рахунку.
Заперечення представника відповідача про те, що анкета-заява та додаток нібито не є договором, а сам договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб відсутній у матеріалах справи, суд відхиляє. Зазначені доводи не враховують правову природу правовідносин за публічною пропозицією та договором приєднання, коли умови обслуговування визначені банком у стандартизованій формі, а приєднання клієнта фіксується підписанням анкети-заяви, додатків, довідок та іншої супровідної документації. Крім того, сам факт відкриття банком карткового рахунку № НОМЕР_2 , випуск платіжної картки, встановлення кредитного ліміту та подальше користування кредитними коштами є діями сторін, які у сукупності підтверджують виникнення договірних прав і обов`язків та спростовують твердження про відсутність договору або відсутність волевиявлення відповідача.
Доводи представника відповідача про те, що документи нібито не містять умов щодо сплати процентів, пені, комісій та інших платежів, суд оцінює критично. По-перше, предметом заявлених позовних вимог є стягнення простроченого тіла кредиту та процентів за користування кредитом, і саме ці складові позивач обґрунтував документами, які містять основні умови кредитування, а також розрахунком заборгованості і випискою по рахунку. По-друге, відповідач, підписуючи анкету-заяву про акцепт, підтвердила ознайомлення з тарифами та правилами користування карткою як невід`ємними частинами договірних умов, що передбачає застосування відповідного порядку нарахувань і списань у межах банківського продукту. По-третє, фактичне користування кредитом і внесення платежів у різні періоди свідчить про прийняття відповідачем умов обслуговування та виконання договору протягом тривалого часу.
Посилання представника відповідача на те, що з розрахунку заборгованості вбачається начебто переплата (зіставлення сум витрат та поповнень), суд відхиляє як необґрунтовані. Такий висновок ґрунтується на спрощеному арифметичному порівнянні без врахування порядку списання коштів і структури зобов`язань за відновлювальною кредитною лінією. У таких правовідносинах рух коштів по рахунку включає як використання кредитного ліміту, так і погашення заборгованості у визначеній договором черговості, а також нарахування процентів, і саме тому наявність або відсутність заборгованості встановлюється на підставі банківських первинних документів та розрахунку позивача, який відповідач належними доказами не спростувала. Жодного альтернативного розрахунку, виконаного за умовами продукту «Максимум-готівка», відповідач суду не надала, як і не подала доказів, які б підтверджували, що кредитний ліміт не використовувався або що заборгованість була погашена у повному обсязі.
Доводи представника відповідача про недоведеність розміру заборгованості суд також відхиляє, оскільки позивачем надано виписку по рахунку, яка підтверджує рух коштів та операції, і розрахунок заборгованості, який деталізує склад боргу. Сукупність цих доказів є достатньою для встановлення факту користування кредитними коштами та наявності простроченої заборгованості, тоді як сторона відповідача не надала суду доказів на спростування, зокрема не заявила клопотань про проведення експертного дослідження розрахунку, не подала висновку спеціаліста чи аудиторського розрахунку, не надала власного розрахунку з посиланням на конкретні операції виписки.
Щодо вимог про стягнення судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За пунктом 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частина друга статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частина восьма статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема договорів, рахунків тощо. Таким чином, закон прямо передбачає, що до складу витрат на професійну правничу допомогу входять як витрати, які вже фактично сплачені, так і витрати, які сторона відповідно до умов договору має сплатити, за умови належного документального підтвердження підстав та розміру таких витрат.
Матеріали справи містять договір про надання послуг № 1006 від 28 січня 2025 року, укладений між Акціонерним товариством «Сенс Банк» та адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», яким визначено порядок формування гонорару, зокрема фіксовані суми за підготовку та подання позову і за отримання рішення, а також комісійну винагороду у відсотковому співвідношенні від стягнутих коштів. Вказані умови договору дають можливість визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем, у сумі 9 954,91 грн, а саме 375,00 грн + 225,00 грн + 7,85 відсотка від суми заявлених до стягнення коштів. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката, порядок обчислення та умови сплати гонорару визначаються договором, а втручання суду у домовленості сторін можливе лише у межах оцінки співмірності таких витрат з огляду на критерії, визначені процесуальним законом.
Заперечення представника відповідача про те, що витрати на правничу допомогу нібито не підтверджені, оскільки відсутні докази їх фактичної сплати, суд відхиляє, оскільки частина восьма статті 141 Цивільного процесуального кодексу України прямо допускає відшкодування витрат, які сторона сплатила або має сплатити. Надання договору про надання правничої допомоги з визначеним порядком обчислення гонорару є належною підставою для встановлення відповідного розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами, за умови перевірки судом їх співмірності та обґрунтованості.
Оцінюючи співмірність витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що спір стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, має майновий характер, вимагає підготовки позовної заяви з обґрунтуванням правовідносин приєднання, подання до суду значного обсягу письмових доказів кредитної справи (анкети-заяви, додатку до договору, довідки про умови кредитування, заяви на відкриття рахунків, виписки по рахунку, розрахунку заборгованості, доказів досудової вимоги, доказів направлення документів), а також формування розрахунку судових витрат і процесуального супроводу справи. Враховується також ціна позову та визначений договором порядок оплати правничої допомоги, який включає не лише фіксовані платежі, а й відсоткову складову, пов`язану з результатом стягнення, що є поширеною практикою у відповідних правовідносинах. За таких обставин заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу не є явно завищеною та відповідає критерію розумності, необхідності і співмірності з урахуванням предмета спору та обсягу виконаних представником позивача робіт.
Таким чином, встановлені судом обставини підтверджують наявність між сторонами договірних відносин за кредитним продуктом «Максимум-готівка», факт користування відповідачем кредитними коштами, порушення нею зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, а також наявність заборгованості у заявленому позивачем розмірі. Доводи відзиву не спростовують установлених обставин, а заявлені позивачем судові витрати підтверджені належними документами та підлягають стягненню з відповідача у порядку статей 133, 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 – 265, 279 ЦПК України, та враховуючи наведені положення цивільного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «Сенс Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи: 23494714) заборгованість в сумі 119 170,83 грн, з яких: 81 969,64 грн – прострочене тіло кредиту; 37 201,19 грн – відсотки за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «Сенс Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи: 23494714) судові витрати: 2422,40 грн сплаченого судового збору та 9 954,91 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 26 січня 2026 року.

Суддя:           О.О. Сікора