ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2025 року
м. Київ
Справа № 361/10108/23
Провадження № 61-3975св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дем`янюка Віктора Пилиповича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2024 року в складі судді Радзівіл А. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року в складі колегії суддів Нежури В. А., Верланова С. М., Соколової В. В.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року в справі № 361/5827/20 розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 26 грудня 2013 року.
18 травня 2023 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області в справі № 361/7900/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 від заробітку (доходу) з 02 вересня 2021 року.
У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду зі сплати аліментів, станом на 31 жовтня 2023 року утворилася заборгованість в розмірі 115 271,00 грн, що підтверджується розрахунком, складеним головним державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Київській області.
Просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 540 646,94 грн. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
05 червня 2024 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 1 640,11 грн, нараховану за серпень 2023 року. В іншій частині позову відмовлено.
13 лютого 2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2024 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що рішення суду про стягнення аліментів ухвалене 17 квітня 2023 року. Виконавчий лист видано 02 червня 2023 року, після чого пред`явлено його до виконання. Отже, відсутня вина відповідача щодо заборгованості зі сплати аліментів за період до червня 2023 року. Заборгованість відповідача після ухвалення рішення суду складає 1 місяць - серпень 2023 року, пеня за який нарахована в розмірі 1 640,11 грн (5 290,67 х 31 х 1%).
Короткий зміст вимог касаційної скарги
26 березня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дем`янюк В. П. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати, рішення першої інстанції змінити та стягнути на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 124 805,99 грн.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц, про розрахунок пені за прострочення сплати аліментів.
Позивачка погоджується з висновком судів про те, що обов`язок відповідача щодо сплати аліментів у примусовому порядку виник з моменту відкриття виконавчого провадження з виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2023 року в справі № 361/7900/21, тобто з 02 червня 2023 року.
На думку заявника, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватись з 02 червня 2023 року до 31 жовтня 2023 року в розмірі 124 805,09 грн (травень 2023 року - 110 817,66 грн, червень 2023 року - 5 290,67 грн, липень 2023 року - 4 813,90 грн, серпень 2023 року - 3 226,90 грн, вересень 2023 року - 655,96 грн), оскільки за вказаний період відповідачем не було сплачено аліменти на дітей. 
Доводи інших учасників справи
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
13 жовтня 2020 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 8, 9).
18 травня 2023 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області в справі № 361/7900/21 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) з 02 вересня 2021 року.
02 червня 2023 року видано виконавчий лист у справі № 361/7900/21.
Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби Броварського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у відповідача існує борг зі сплати аліментів станом 31 жовтня 2023 року в розмірі 115 271,00 грн за період з 02 вересня 2021 року до жовтня 2023 року. 
Із розрахунку заборгованості вбачається, що розмір аліментів, що підлягав стягненню, становив 5 290, 67 грн на місяць. Відповідач у червні сплатив 0 грн, у липні 2023 року - 10 000,00 грн, у серпні 2023 року - 0 грн, у вересні 2023 року - 6 000,00 грн, у жовтні 2023 року - 6 000 грн. У графі розрахунку «заборгованість на 30 число поточного місяця» за липень, вересень, жовтень 2023 року зазначені від`ємні розміри заборгованості, тобто переплата (а. с. 7).
Згідно з розрахунком заборгованості, виданим державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби Броварського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), станом на 25 квітня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутня (а. с. 43).
Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження у справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначеної у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
У постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 зазначено, що положення Цивільного кодексу України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що під час обчислення загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Отже, стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Аналогічно вирішено питання в постанові Великої палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц, проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.
Наданий позивачкою розрахунок заборгованості врахували суди першої та апеляційної інстанцій та зробили правильний висновок про те, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів після пред`явлення виконавчого листа до виконання становить 31 день серпня 2023 року, розмір пені за який становить 1 640,11 грн (5 290,67 х 31 х 1%).
Доводи позивачки про те, що суд вибірково стягнув пеню, нараховану на заборгованість за серпень, залишивши поза увагою несплату аліментів у червні, липні та вересні 2023 року, суди правильно визнали необґрунтованими, оскільки, як підтверджено розрахунком заборгованості, у липні, вересні та жовтні 2023 року боржник сплачував аліменти у розмірі 10 000,00 грн, 6 000,00 грн та 6 000,00 грн відповідно, і в графі розрахунку «заборгованість на 30 число поточного місяця» за вказані місяці зазначений від`ємний розмір заборгованості, тобто була переплата.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами в справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні в справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, зробили обґрунтований висновок про часткове задоволення позову.
Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дем`янюка Віктора Пилиповича залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	О. М. Ситнік   В. М. Ігнатенко    І. М. Фаловська