ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/99/26 Справа № 243/6260/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 січня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., захисника адвоката Хараїм О.В. у режимі відео зв`язку, розглянувши апеляційну скаргу захисника Хараїм О.В. на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2025 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , НОМЕР_3 бригада, молодшого сержанта, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
про скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 06.07.2025 року о 20 год. 33 хв. біля будинку №7 по пров. Донському у м. Слов`янськ, Краматорського району, Донецької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI A6 н.з. НОМЕР_4 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (дуже розширені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився ОСОБА_1 відмовився, правопорушення вчинено повторно протягом року. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2025 року визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки та без оплатним вилученням транспортного засобу. Стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 605,60 грн.
Не погодившись з постановою суду захисником Хараїм О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , оскаржено в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що вину у вчиненні інкримінованого адміністративного правопорушення не визнає, ознак наркотичного сп`яніння не мав та за кермом транспортного засобу не перебував. Зазначає, що суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, не здійснив повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню, а провадження — закриттю. Вказує, що працівники патрульної поліції транспортний засіб не зупиняли, порушення Правил дорожнього руху не фіксували, а ОСОБА_1 за кермом не перебував. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає диспозиції ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки не містить відомостей про повторність правопорушення протягом року та документального підтвердження попереднього притягнення до відповідальності. Вказує, що довідка про повторність правопорушення та довідка про належність транспортного засобу не складалися і до матеріалів справи не долучалися. Зазначає, що копії судових постанов, роздруковані з ЄДРСР, не є належними та допустимими доказами, оскільки не засвідчені у встановленому законом порядку. Вказує, що рапорт працівника поліції є внутрішнім документом і не може підтверджувати вину особи. Зазначає, що направлення на огляд не оголошувалося та не вручалося ОСОБА_1 . Вважає, що відеозаписи не підтверджують перебування ОСОБА_1 за кермом транспортного засобу та містять суперечності, які суд першої інстанції не усунув. Зазначає, що на відео зафіксовано, що транспортний засіб поліцією не зупинявся, ОСОБА_1 вийшов з пасажирського місця, а факт «пересідання» не є чітко встановленим. Вказує на наявність у постанові суду внутрішніх протиріч щодо оцінки відеодоказів. Зазначає, що поліцейські не опитали очевидців події та особу, яка перебувала за кермом транспортного засобу, попри їх фактичну присутність на місці події. Вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, а тому огляд на стан сп`яніння мав проводитися уповноваженими посадовими особами Військової служби правопорядку, а не працівниками поліції. Зазначає, що вимога поліцейських про проходження огляду була безпідставною. Вказує на зафіксовані відеозаписом висловлювання поліцейських, які, на думку сторони захисту, свідчать про психологічний тиск, шантаж та провокацію. Зазначає, що ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, у тому числі право на захист та право не свідчити проти себе, а також було заборонено скористатися телефонним дзвінком для отримання консультації. Вважає, що такі дії призвели до порушення права на професійну правничу допомогу. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував безоплатне вилучення транспортного засобу, яке не передбачене санкцією ч. 2 ст. 130 КУпАП, та не встановив належність транспортного засобу ОСОБА_1 . Просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторони захисту, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП настає за дії, передбачені частиною першою статті 130 КУпАП, якщо вони вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується даними з протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА № 089576 від 06.07.2025, з якого слідує, що 06.07.2025 року о 20 год. 33 хв. біля будинку №7 по пров. Донському у м. Слов`янськ, Краматорського району, Донецької області, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом AUDI A4, н/з НОМЕР_5 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння (дуже розширені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився ОСОБА_1 відмовився, правопорушення вчинено повторно протягом року.
Даними з рапорту інспектора взводу № 1 роти № 1 БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області ДПП, капрала поліції Д. Приймака від 06.07.2025, з якого слідує, що 06.07.2025 близько о 20-33 год. перебуваючи у складі екіпажу «Циклон 109» за адресою м. Слов`янськ по пров. Донському, біля буд. 7, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну Поліцію» був зупинений тз AUDI A6 н.з. НОМЕР_6 під керування водія ОСОБА_1 , під час спілкування з яким були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України. На ОСОБА_1 складено протокол за ст. 130 ч.2 КУпАП, та винесено постанову за ст. 126 КУпАП.
Направленням від 06.07.2025 на огляд водія ОСОБА_1 з метою встановлення наркотичного чи іншого сп`ягніння.
Копією постанови про притягнення 08.04.2025 ОСОБА_1 до адмінвіповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за фактом вчиненого ним правопорушення 05.02.2025 року, накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами 1 рік.
Витягом з ІПНП, відповідно до якого ОСОБА_1 має посвідчення водія категорії В, серія НОМЕР_7 від 29.12.2015.
Диском з файлами відеозапису, які долучено до протоколу про адміністративне правопорушення, на яких зафіксовано рух автомобіля «AUDI A6» з номерним знаком НОМЕР_4 . Як працівники поліції підходять до транспортного засобу. Водій не відчиняє двері одразу, після чого працівник поліції голосно каже: «Куди ти пересів?» та підходить до дверей пасажирського сидіння. За деякий проміжок часу двері з пасажирської сторони відчинив чоловік, який вийшов з автомобіля. Поліцейський повідомив йому, що все зафіксовано на бодікамеру, на що чоловік відповів: «Вибачте, будь ласка». Також зафіксовано, що на запитання поліцейського, чому він пересідав з водійського місця, чоловік не висловив заперечень щодо факту керування ним транспортним засобом. Далі працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що у нього вбачаються ознаки наркотичного сп`яніння. На пропозицію пройти огляд у медичному закладі ОСОБА_1 відмовився. Працівником поліції було повідомлено про порушення п. 2.5. Правил дорожнього руху України, роз`яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, і повідомлено про складання протоколу за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Проаналізувавши докази по справі, вважаю, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.2 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.2 ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції також встановив, що суд першої інстанції повно дослідив усі доводи сторони захисту, заявлені під час розгляду справи, які збігаються з доводами апеляційної скарги. Суд першої інстанції надав обґрунтовані відповіді на ці доводи, виклавши чіткі причини їх неприйняття, та не встановив підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не перебував за кермом, апеляційний суд визнає необґрунтованими.
З матеріалів справи вбачається, що факт керування транспортним засобом AUDI A6 н.з. НОМЕР_4 саме ОСОБА_1 підтверджується відеозаписами з бодікамери працівників поліції, на яких зафіксовано рух автомобіля, подальше підходження поліцейських до транспортного засобу, тривале не відчинення дверей, а також факт пересідання особи з водійського місця на пасажирське, на що поліцейський безпосередньо вказав словами: «Куди ти пересів?».
При цьому після виходу з автомобіля ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, вибачився перед працівниками поліції та надалі не висловив жодних заперечень на запитання про причини пересідання з водійського місця. Такі дії апеляційний суд обґрунтовано оцінює як підтвердження факту керування транспортним засобом.
Доводи захисту про те, що за кермом перебувала інша особа, є голослівними, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Відповідно до положень КУпАП, факт керування транспортним засобом може підтверджуватися сукупністю доказів, а не виключно технічною фіксацією моменту руху автомобіля.
Посилання апелянта на те, що транспортний засіб поліцією не зупинявся та порушення Правил дорожнього руху не фіксувалися, апеляційний суд вважає безпідставними.
Як вбачається з рапорту працівника поліції та відеозаписів, зупинка транспортного засобу здійснювалася на підставі пункту 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», а під час спілкування з водієм були виявлені явні ознаки наркотичного сп`яніння, що й стало підставою для законної вимоги пройти медичний огляд відповідно до пункту 2.5 ПДР України.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 не було ознак наркотичного сп`яніння, не заслуговують на увагу, оскільки право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух»,постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
На підставі викладеного апеляційний суд зазначає, що ознаки сп`яніння встановлює поліцейський під час спілкування з водієм, та наявність таких ознак на думку поліцейського саме і є підставою для пропонування огляду на стан сп`яніння.
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, рапорту працівника поліції та відеозапису, у ОСОБА_1 були наявні чітко зафіксовані зовнішні ознаки наркотичного сп`яніння, а саме: дуже розширені зіниці очей, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя та поведінка, що не відповідала обстановці.
Зазначені обставини відповідають переліку ознак, визначених Інструкцією та є достатньою підставою для законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння.

Посилання апелянта на те, що направлення на огляд не оголошувалося та не вручалося ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає безпідставними.
З аналізу Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння…» вбачається, що письмове направлення оформлюється у разі фактичного направлення особи до закладу охорони здоров`я. У випадку ж відмови водія від проходження огляду як на місці зупинки, так і в медичному закладі, така відмова сама по собі утворює склад правопорушення, передбачений статтею 130 КУпАП.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду зафіксований на відеозаписі та відображений у протоколі, що спростовує доводи захисту.

Твердження апелянта про здійснення працівниками поліції психологічного тиску, шантажу та провокацій апеляційний суд визнає безпідставними.
Із відеозаписів не вбачається жодних дій працівників поліції, які б свідчили про незаконний вплив на волевиявлення ОСОБА_1 . Навпаки, на відео зафіксовано коректне спілкування поліцейських, роз`яснення прав, передбачених статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, а також відсутність будь-яких зауважень чи скарг з боку ОСОБА_1 під час складання протоколу.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі незгоди з діями поліцейських ОСОБА_1 не був позбавлений права оскаржити такі дії у порядку, передбаченому статтею 267 КУпАП, КАС України або КПК України, чим він не скористався.

Доводи апеляційної скарги про нероз`яснення ОСОБА_1 його прав апеляційний суд визнає безпідставними.
З відеозапису вбачається, що працівниками поліції було роз`яснено права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Будь-яких зауважень щодо цього з боку ОСОБА_1 не надходило, письмових зауважень до протоколу він не вносив.

Посилання апелянта на те, що рапорт працівника поліції є внутрішнім документом та не може бути доказом, апеляційний суд визнає безпідставними.
Відповідно до статті 251 КУпАП рапорт є джерелом доказів і містить фактичні дані про час, місце, обставини правопорушення та особу правопорушника. У даній справі відомості, викладені в рапорті, узгоджуються з іншими доказами, зокрема відеозаписами та протоколом, а тому обґрунтовано враховані судом першої інстанції в сукупності з іншими доказами.

Доводи захисту про відсутність доказів повторності апеляційний суд визнає необґрунтованими.
Матеріали справи містять копії постанов Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08.04.2025 та Дніпровського апеляційного суду від 24.06.2025, які отримані з ЄДРСР та містять відомості про набрання законної сили. Вказані документи є належними та допустимими доказами у розумінні статті 251 КУпАП.
Відсутність окремої довідки про повторність не впливає на правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 , оскільки факт повторності підтверджений судовими рішеннями.
Відносно позиції захисника, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та відповідний огляд на визначення ступеню сп`яніння відносно нього, мав проводитись за нормами ст. 266-1 КУпАП, суд зазначає наступне.
Стаття 266 КУпАП, визначає порядок відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та окрім того порядок проведення відповідних оглядів.
Згідно ст. 266-1 КУпАП, визначено проведення оглядів військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
У даному випадку ОСОБА_1 є особою яка керувала транспортним засобом, був зупинений працівниками поліції поза межами розташування військової частини, а тому огляд відносно нього повинен проводитись відповідно до норм ст. 266 КУпАП, як до водія транспортного засобу.
Таким чином, огляд був проведений працівниками поліції як уповноваженими особами на проведення відповідних оглядів, та ними було вірно застосовані норми Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції, незважаючи на передбачення такого виду стягнення санкцією частини 2 статті 130 КУпАП, обґрунтовано не застосував оплатне вилучення транспортного засобу, оскільки матеріали справи не містять доказів належності транспортного засобу ОСОБА_1 . Отже, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.
Посилання апелянта на презумпцію невинуватості та недостатність доказів апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дослідив усі наявні у справі докази у відповідності до вимог статті 251 КУпАП, надав їм належну оцінку та дійшов мотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 поза розумним сумнівом.
При цьому суд першої інстанції навів у постанові мотиви, з яких він відхилив пояснення адвоката Хараїм О. В. який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд не зобов`язаний надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, якщо загалом рішення є вмотивованим.
Доводи апеляційної скарги, які, на думку апелянта, зумовлюють незаконність прийнятого рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у своїй сукупності зводяться до особистого тлумачення законодавства.
Доводи, що сукупність викладених апелянтом обставин у апеляційній скарзі вказують на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є недійсним, а долучені до нього матеріали є недопустимими доказами, є безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами.
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Хараїм О.В. залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 серпня 2025 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя