ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 р.	Справа № 440/4361/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2025, (головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, повний текст складено 18.07.25 року) по справі № 440/4361/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області   
про скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Інструментальний завод" (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.03.2025:
- №00033050701;
- №00033060701;
- №00033070701.
В обґрунтування позову зазначило, що господарські операції між ТОВ «Інструментальний завод» та його контрагентом ТОВ «Перший редукторний завод» мали реальний характер, підтверджені належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку. Натомість, висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів, а не на підставі аналізу фінансово-господарської діяльності платника податку і первинних документів, що у повному обсязі надавалися під час проведення перевірки.
Також, зауважувало, що правомірно скористалось податковою пільгою, передбаченою п. 23 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України та не нарахувало ПДВ на операції з реалізації металобрухту.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 позов задоволено.
Головне управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази, встановлено обставини у справі та застосовано норми матеріального та процесуального права.
Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача, які в сукупності спростовують реальність проведених господарських операцій між позивачем та ТОВ «Перший редукторний завод».
Зокрема, посилається на те, що первинні документи складені з суттєвими недоліками, а саме: на товарно-транспортних накладних відсутні підписи перевізника, відмітки про приймання вантажу отримувачем товару Київський метрополітен/Дніпропетровський метрополітен, якому в подальшому позивач поставив придбаний товар.
Зауважує, що у перевізника ФОП ОСОБА_1 відсутні наймані працівники та зареєстровані транспортні засоби в період з 2019 по 2020 рр, тоді як автомобілі, зазначені в товарно-транспортних накладних належать різним громадянам, а водії не перебувають у трудових відносинах із зазначеною особою.
Як наслідок, первинними документами не підтверджено транспортування товару.
Також, посилається на відсутність у постачальника ТОВ «Перший редукторний завод» трудових ресурсів та виробничих потужностей, необхідних для виготовлення та поставки ТМЦ позивачу, а тому адреси відвантаження товару, вказані у товарно-транспортних накладних та походження товару пов`язати з ТОВ «Перший редукторний завод» податковий орган не має можливості. 
Вказує на неможливість врахування судом паспортів продукції з огляду на не підтвердження походження комплектуючих, придбаних ТОВ «Перший редукторний завод» по ланцюгу постачання.
Зауважує на невідповідність підписів у документах на отримання товару від ТОВ «Перший редукторний завод».
Просить врахувати обставини неможливості проведення зустрічної звірки з метою підтвердження взаємовідносин ТОВ «Інструментальний завод» з ТОВ «Перший редукторний завод» через відсутність платника за податковою адресою, що вбачається з відповіді ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
Вказані обставини, на думку контролюючого органу, свідчать про нереальний характер господарських операцій позивача з ТОВ «Перший редукторний завод».
Крім того, вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що ТОВ «Інструментальний завод» не здійснено нарахування «компенсуючих» податкових зобов`язань згідно з п. «б» п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст. 199 ПК України на операції з реалізації металобрухту в сумі 742 371 грн., чим занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 148 474 грн, а також не складено податкові накладні за наслідками вчинення відповідних господарських операцій на обсяг постачання в сумі 742 371 гривень.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ «Інструментальний завод» зареєстроване в якості юридичної особи, видами діяльності якого є: виробництво інструментів (основний); виробництво підіймального та вантажно-розвантажувального устатковання; виробництво інших машин і устатковання спеціального призначення, н.в.і.у.; виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу; виробництво інших гумових виробів; механічне оброблення металевих виробів; ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
ГУ ДПС у Полтавській області в період з 26.12.2024 до 22.01.2025 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Інструментальний завод» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2019 до 30.09.2024, за результатами якої складено акт № 1941/16-31-07-01-01/21073227 від 12.02.2025.
В акті перевірки зазначено про порушення позивачем, зокрема:
- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.1 ст.138, пп. 140.4.4 п. 140.4 ст. 140 ПК України, п. 4.69, п. 4.71, п. 4.72 розділу 4 "Елементи фінансової звітності", пункту 5.1, пункту 5.2, пункту 5.6 розділу 5 "Визнання та припинення визнання" Концептуальної основи фінансової звітності, виданої Радою Міжнародних Стандартів Бухгалтерського Обліку (РМСБО) у вересні 2010 року (переглянуто у березні 2018), п. 99, п. 101, п. 104 МСБО 1 "Подання фінансової звітності", МСФЗ 15 "Дохід" та МСБО 18 "Дохід", МСБО "Запаси"; НП (С) БО 15, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, ст. 1, п. 2 ст. 3, п. 1, п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88, в результаті чого занижено податок на прибуток в розмірі 1 605 973 грн, в т.ч. за 4 квартал 2019 – 1 025 184 грн, за 4 квартал 2020 рік – 17 880 грн, за 9 місяців 2022 р. – 135 961 грн, за 4 квартал 2022 р. – 74 875 грн, за 4 квартал 2023 р. – 108 162 грн, за півріччя 2024 рік – 243 911 грн;
- п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. "б" п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.4 ст. 200 ПК України, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 6 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, в результаті чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет, на 1 774 907 грн, в т.ч. за жовтень 2019 р. – 232 255 грн, за листопад 2019 р. – 278 174 грн, за грудень 2019 р. – 614 943 грн, за січень 2020 р. – 77 418 грн, за травень 2020 р. – 20 833 грн, за червень 2020 р. – 171 653 грн, за липень 2020 р. – 116 021 грн, за серпень 2020 р. – 87 283 грн, за вересень 2020 р. – 27 853 грн, за січень 2023 р. – 28 000,00 грн, за лютий 2023 р. – 1 821,00 грн, за березень 2023 р. – 76 626,00 грн, за квітень 2023 р. – 3 947,00 грн., за листопад 2023 р. – 5 535 грн, за грудень 2023 р. – 25 478,00 грн, за лютий 2024 р. - 653,00 грн, за квітень 2024 р. – 6 414,00 грн;
- п. 201.1, п. 201.10 ст.201 ПК України, в результаті чого не виписано та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на обсяг постачання 787 483,81 грн, в т.ч. за листопад 2020 р. - 45 114,08 грн, за січень 2023 р. – 140 000,00 грн, за лютий 2023 р. – 9 104,20 грн, за березень 2023 р. – 383 130,60 грн, за квітень 2023 р. – 19 737,20 грн, за листопад 2023 р. – 51 063,60 грн, за грудень 2023 р. – 104 000 грн, за лютий 2024 р. – 3 265,60 грн., за квітень 2024 р. – 32 068,53 грн.
20.03.2025 податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 00033050701, яким ТОВ «Інструментальний завод» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 2 002 996,25 грн (в тому числі: за податковим зобов`язанням 1 605 973,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 397 023,25 грн);
- № 00033060701, яким ТОВ «Інструментальний завод» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2 218 633,75 грн (в тому числі: за податковим зобов`язанням 1 774 907,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 443 726,75 грн);
- № 00033070701, яким ТОВ «Інструментальний завод» нараховано штрафні санкції за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 18 217,66 грн.
Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 131 ст. 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно п. 135.1. ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.
Відповідно до п. 140.4 ст. 140 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується:
на суму нарахованих доходів від участі в капіталі інших платників податку на прибуток підприємств, платників єдиного податку та на суму нарахованих доходів у вигляді дивідендів, що підлягають виплаті на його користь від інших платників цього податку (крім інститутів спільного інвестування та платників, прибуток яких звільняється від оподаткування відповідно до положень цього Кодексу, у розмірі прибутку, звільненого від оподаткування);
на суму нарахованих доходів у вигляді дивідендів, що підлягає виплаті на його користь від контрольованої іноземної компанії в межах, що не перевищує суму, на яку збільшувався об`єкт оподаткування відповідно до підпункту 134.1.7 пункту 134.1 статті 134 цього Кодексу.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).
Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на відповідний рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 № 73 фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою). Інформація, наведена у фінансовій звітності, є достовірною (правдивою), якщо вона не містить помилок та перекручень, які здатні вплинути на рішення користувачів звітності.
Пунктом 5 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України 29.11.99 № 290 визначено, що дохід визначається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88.
За пунктом 1.2. глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88 первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції; регістри бухгалтерського обліку (облікові регістри) - це носії інформації, складені у паперовій або в електронній формі, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку. Регістри бухгалтерського обліку (облікові регістри) можуть бути у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів тощо.
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту/витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
За змістом наведених норм у податковому обліку витрати, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток та з ПДВ, включені до податкового кредиту, повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та витрати, пов`язані із цією операцією. Сума ПДВ для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг).
Отже, всі витрати господарюючого суб`єкта мають бути здійснені в межах господарської діяльності та підтверджені відповідними первинними документами.
Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 02.03.2023 у справі № 804/644/16.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 20.03.2025 № 00033050701 та № 00033060701, якими збільшено грошові зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 2 002 996,25 грн та на додану вартість в розмірі 2 033 040,95 грн.
Підставою для прийняття зазначених ППР слугували висновки податкового органу про безтоварність господарських операцій ТОВ «Інструментальний завод» з його контрагентом ТОВ «Перший редукторний завод», в періоді, що перевірявся.
Так, між ТОВ «Інструментальний завод» (покупець) та ТОВ «Перший редукторний завод» (постачальник) укладено ряд договорів від 12.08.2019 №1119/010081/з, від 01.11.2019 №1119010092/з, від 29.11.2019 №1119010099/3 , за умовами яких постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію по вартості та номенклатурі згідно специфікації (додатку), який є невід`ємною частиною Договору.
Пунктами 3.1., 3.2 Договорів передбачено, що поставка продукції здійснюється окремими партіями відповідно до заявок покупця протягом 30 календарних днів.
Поставка продукції здійснюється на умовах: DDP (відповідно до вимог міжнародних правил Інкотермс-2010) за адресами:
- 02100, м. Київ, вул. Червоноткацька, 1-А, матеріальний склад ексалаторної служби;
- м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, 28 або вул. Юрія Кондратюка, 143-а електродепо КП «Дніпровський метрополітен». 
Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 Договорів якість продукції повинна відповідати вимогам креслень, погоджених з покупцем і засвідчується сертифікатом якості. При цьому, постачальник надає покупцеві належним чином завірені копії НТД, зазначені в паспорті, якій відповідає якість продукції, що поставляється або виписки з неї із зазначенням технічних характеристик і умов прийняття продукції.
Приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється відповідно до Інструкцій П-6 від 15.06.65 і П-7 від 25.04.66.
В подальшому, сторонами укладені Специфікації, якими узгоджено товар, що поставляється, а саме: настил для ескалаторів, заготовки корпуса основного бігунка для східців ескалатора типу ЕМ, гребінь для східців ескалатора типу ЛТ, амортизатор вхідного майданчика, ролик транспортерний, настил сходини лівий та правий, бігунок основний у зборі, бігунок допоміжний у зборі, гребінь поліамідний правий та лівий, планка стопорна, втулка основного бігунка, підсходина права та ліва, вкладиш, прокладка, шайба замкова, шайба стопорна, гайка, скоба, гребінка вхідного майданчика. 
На підтвердження поставки товарів позивач, як податковому органу, так і суду надав копії замовлень по виконанню робіт з переліком матеріалів до замовлень, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, розрахунків коригування, платіжних інструкцій, паспорти продукції, акти звірки взаєморозрахунків, відомості списання ТМЦ.
Транспортування товару здійснювалось автомобільними перевізниками ФОП ОСОБА_1 на замовлення ТОВ «Перший редукторний завод» з наступних пунктів навантаження: проспект Богдана Хмельницького, 157, м. Дніпро, Дніпропетровська обл.; вул. Козача, 56, м. Прилуки, Чернігівська область; м. Дніпро, вул. Каруни, 75; 36008, м. Полтава, вул. Кагамлика, 72-и, що підтверджується відомостями з товарно-транспортних накладних.
На підтвердження якісних показників товару ТОВ "Інструментальний завод" надано паспорти продукції та паспорти якості на товари.
Отримані від ТОВ «Перший редукторний завод» товари, поставлені позивачем в подальшому КП «Київський метрополітен» та КП «Дніпровський метрополітен».
У бухгалтерському обліку операції по взаємовідносинам відображено в наступним чином: Дт 371 – Кт 311 – перераховано попередню оплату; Дт 631 – Кт 311 – перераховано кошти постачальнику; Дт 2014, 281 – Кт 631 – оприбутковано товар; Дт 644 – Кт 631 – віднесено до податкового кредиту.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані документи містять відомості, які в повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись в перевіряємому періоді між позивачем та його контрагентом, оформлені відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", господарські операції знайшли своє відображення у бухгалтерському обліку позивача та доводять наявність змін в його активах під час вчинення господарської операції.
Згідно правової позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 28.05.2019 по справі №815/2960/17, від 15.10.2019 по справі 813/1066/16, від 23.07.2019 по справі №826/10852/18, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податку як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що спірні господарські операції позивача та його контрагента здійснені в межах їх видів діяльності, укладення договорів поставки із вищевказаним контрагентом було обумовлено наявністю ділової мети, а результати наданих послуг використані позивачем у господарській діяльності.
Враховуючи, що спірні господарські операції позивача з ТОВ «Перший редукторний завод» підтверджені належними первинними документами, зокрема, договорами, податковими накладними, ТТН, замовленнями, банківськими документами, паспортами продукції, колегія суддів не може погодитися з доводами податкового органу про безтоварність таких операцій.
Щодо доводів апелянта про наявність недоліків в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних, зокрема відсутність підписів зі сторони перевізника, та не на всіх ТТН наявність відмітки про приймання вантажу отримувачем товару колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до абзаців 25 та 26 розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 20.02.1998 за № 128/2568 (далі Правила № 363), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи; вона є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Пунктом 11.1 Правил № 363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Документи, передбачені Правилами № 363, у тому числі товарно-транспортна накладна, не є документами первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують придбання та/або продаж товарно-матеріальних цінностей (товару). Товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
Хоча товарно-транспортна накладна не є первинним документом, коли спір стосується встановлення реальності господарської операції, її наявність та належне оформлення є належним доказом переміщення товару, враховуючи, що перевезення є одним з етапів поставки. Це стосується й інших документів, які повинні супроводжувати поставку відповідно до правових норм, умов договору або загальної практики.
Відсутність такого документа або суттєві недоліки в його оформленні можуть ставити під сумнів реальний характер господарської операції, особливо з урахуванням інших обставин, які свідчать про її безтоварність, наприклад, об`єктивна неможливість здійснення господарських операцій контрагентом, враховуючи податкову інформацію щодо характеру його діяльності; не встановлення джерела походження товару за результатами аналізу ланцюга постачання за даними Єдиного реєстру податкових накладних (так званий «обрив» ланцюга постачання); не відповідність предмета поставки видам господарської діяльності контрагентів у ланцюгу постачання; наявність кримінальних проваджень щодо контрагента; відсутність документів бухгалтерського обліку, складення яких передбачено правовими нормами або є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту, та/чи суттєві недоліки в їх оформленні, тощо.
Судовим розглядом встановлено, що на підтвердження факту поставки запчастин, позивачем до перевірки та до суду надавалися, зокрема, товарно-транспортні накладні, які містять всі необхідні реквізити, зокрема: дату і місце складання; повне найменування або прізвище, ім`я, по батькові вантажовідправника, його код ЄДРПОУ або податковий номер, вказано пункти завантаження і розвантаження, а також дані про транспортний засіб: марка, модель, реєстраційний номер автомобіля (причепа чи напівпричепа) та водія транспортного, серія та номер його водійського посвідчення.
Також, в ТТН зазначено дані щодо автомобільного перевізника, а саме ФОП ОСОБА_1 , замовника – ТОВ «Перший редукторний завод», що дає можливість ідентифікувати надавачів послуг перевезення.
Натомість, Правилами № 363 не передбачено таких обов`язкових реквізитів товарно - транспортної накладної як підпис працівників перевізника, їхніх печаток чи інших відміток.
Відтак, відсутність вищенаведених відомостей у ТТН не може безумовно свідчити про нереальність господарських операцій з поставки товару.
Відсутність на деяких ТТН відміток при приймання вантажу отримувачем товару КП "Київський метрополітен"/ КП «Дніпровський метрополітен» колегія суддів вважає такими, що беззаперечно не свідчать про безтоварність господарської операції саме між позивачем та його контрагентом – ТОВ «Перший редукторний завод».
Крім того, як вже зазначалось, товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, який підтверджує придбання товару, а отже сама по собі відсутність або неналежне оформлення товарно-транспортної накладної не є достатнім аргументом, який доводить нереальність господарської операції.
Наявність або відсутність товарно-транспортних накладних є лише дотриманням або порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов`язані з дотриманням вимог податкового законодавства.
Невідповідність даних товарно-транспортних накладних на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції, за наявності інших належних доказів.
З огляду на це, певні недоліки у товарно-транспортних накладних або відсутність певних товарно-транспортних накладних не можуть спричиняти для суб`єкта господарювання негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції з поставки товару.
Зазначений висновок відповідає висновку, викладеному у подібних правовідносинах висловлений в постановах Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 808/412/16, від 02 лютого 2021 року у справі № 820/4395/15, від 23 лютого 2021 року у справі № 822/4830/14.
Доводи апелянта щодо відсутності у перевізника ФОП ОСОБА_1 найманих працівників та зареєстрованих транспортних засобів в період з 2019 по 2020 рр, тоді як автомобілі, зазначені в товарно-транспортних накладних належать різним громадянам, а водії не перебувають у трудових відносинах із зазначеною особою колегія суддів вважає такими, що не можуть бути достатньою підставою для висновків про безтоварність господарської операції з огляду на те, що податковим органом не проводилась документальна перевірка зазначеного питання, тоді як податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
При цьому, слід зауважити, що наведені вище обставини можуть свідчити про порушення контрагентами позивача податкового обліку, тоді як у ТОВ «Інструментальний завод» відсутній обов`язок перевіряти наявність працівників, транспортних засобів у осіб, залучених контрагентом.
Доводи апелянта щодо відсутності у ТОВ «Перший редукторний завод» трудових ресурсів та виробничих потужностей, необхідних для виготовлення та поставки ТМЦ позивачу обґрунтовано відхилено судом першої інстанції, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, які, в свою чергу, базуються на узагальненій податковій інформації без проведення контрольних заходів щодо контрагента позивача та дослідження первинних документів.
Більше того, колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу на висновок Верховного Суду, висловлений, зокрема, в постановах від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 140/1845/19, від 13 липня 2022 року у справі № 320/6224/19 згідно з яким відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
До того ж, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення зустрічної звірки, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону (постанови від 08.12.2021 у справі № 810/3514/17, від 05.08.2021 у справі № 813/5824/15, від 16.09.2020 у справі № 520/4150/19).
Доводи апелянта про неможливість врахування судом паспортів продукції з огляду на не підтвердження походження комплектуючих, придбаних ТОВ «Перший редукторний завод» по ланцюгу постачання, як наслідок безтоварність господарської операції, колегія суддів відхиляє, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту якості товару та реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Навіть якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на від`ємне значення або відшкодування ПДВ за правочином з таким контрагентом у разі, якщо платник податку виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування, сплатив за виконані послуги і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту та здійснених витрат.
Жодною нормою законодавства України не передбачається обов`язку платників податків - одержувачів товарів вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей щодо повноти сплати ними податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цих контрагентів умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність додатковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 11 вересня 2018 року по справі №804/4787/16, від 20 жовтня 2022 року у справі № 200/5836/19-а.
Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про невідповідність якості товару та, як наслідок, нереальність господарських взаємовідносин.
Посилання скаржника, що документи на отримання товару містять підписи працівників позивача , які не перебували у відрядженні до м. Київ в цей день, згідно наказів на відрядження, що свідчить про недостовірність даних, колегія суддів вважає такими, що не є достатніми та беззаперечними обставинами на підтвердження безтоварності господарської операції з огляду на наявність інших документів, що підтверджують поставку запчастин. Крім того, відсутність наказів про відрядження працівників може свідчить про не належне ведення документації, а не відсутність працівників під час отримання товару. 
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у контрагента позивача складських чи виробничих потужностей за адресами навантаження товару є такими, що ґрунтуються на лише даних податкової інформації щодо спірного контрагента.
У постановах від 03.09.2019 у справі №810/3790/17, від 09.04.2025 у справі № 320/7062/24 Верховний Суд вказав, що, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків.
Відповідачем визнається, що зауваження до контрагента ТОВ «Перший редукторний завод» зроблені лише на підставі податкової інформації без проведення зустрічних звірок, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
Доводи апелянта про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача колегія суддів вважає такими, що не свідчать про порушення саме ТОВ «Інструментальний завод» норм податкового законодавства.
Колегія суддів зауважує, що норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання вимог податкового та іншого законодавства його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальником послуг правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податку на прибуток (покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат, тому цей платник не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на зменшення об`єкта оподаткування на суму витрат, які він фактично поніс у зв`язку з отриманням доходу, за можливу неправомірну діяльність контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність цього платника щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Тобто нормативно закріплено підхід належної обачності та індивідуальної юридичної відповідальності платника податків при здійсненні господарських операцій та їх наслідків.
Принцип індивідуальної відповідальності платника податків, також доктринально закріплений у судовій практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Рішенням ЄСПЛ у справі "Інтерсплав проти України" визначено, що платник податків не може відповідати за зловживання свого контрагента за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що такий платник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.
Відповідач правильно вказує, що несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності покладаються на особу, якою укладено відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та провадження необґрунтованих виплат. У випадку недобросовісності контрагентів замовник несе ризик своєї бездіяльності не лише по виконанню господарсько-правових зобов`язань, але і в рамках податкових правовідносин, позаяк в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися пільговим порядком обчислення бази оподаткування у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що податковим органом, не наведено доводів та не надано доказів тому, що позивач діяв без належної обачності та був обізнаним про допущення його контрагентом певних порушень законодавства при веденні господарської діяльності, оскільки, укладаючи угоду з ним, позивач мав всі підтвердження господарської правосуб`єктності контрагента: здійснювати господарську діяльність, реалізовувати господарську компетенцію, мати зобов`язання, нести за ними відповідальність тощо.
Колегія суддів зазначає що контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, а також не зазначено про здійснення позивачем розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Відповідачем не надано належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача, як платника податків.
Водночас, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання спростував доводи суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів зазначає, що контролюючий орган не підтвердив своєї позиції про безтоварність господарських операцій належними та допустимими доказами і не спростував висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що досліджені господарські операції по правочинам між позивачем та ТОВ «Перший редукторний завод» мали реальний характер, підтверджені наявними належним чином оформленими первинними документами, пов`язані з господарською діяльністю підприємства, всі учасники господарських операцій володіли спеціальною податковою правосуб`єктністю, а висновок відповідача про безтоварність спірних правочинів є таким, що не відповідає дійсності та не ґрунтується на належних доказах.
За таких обставин, податкові повідомлення-рішення від 20.03.2025 № 00033050701 та № 00033060701, якими збільшено грошові зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 2 002 996,25 грн та на додану вартість в розмірі 2 033 040,95 грн є протиправними та правомірно скасовані судом.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 20.03.2025 № 00033060701, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 185 592,80 грн та № 00033070701, яким нараховано штрафні санкції за платежем «податок на додану вартість» в розмірі 18 217,66 грн.
Підставою прийняття вищенаведених ППР слугували висновки податкового органу про не здійснення позивачем нарахувань «компенсуючих» податкових зобов`язань на операції з реалізації металобрухту в сумі 742 371 грн., а також не складання податкових накладних за наслідками вчинення відповідних господарських операцій на обсяг постачання в сумі 742 371 гривень.
Відповідно до пп. «б» п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу).
Згідно з п. 189.1 ст. 198 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Як зазначив позивач, підприємством виготовляється продукція згідно замовлень контрагентів по укладеним договорам. Оформлення замовлення передбачено «Обліковою політикою» ТОВ «Інструментальний завод».
Покупний метал списується на замовлення як складова фактичної собівартості продукції повністю згідно технологічних карт та нормативів: у бухгалтерському обліку: Дт 23 «Основне виробництво» Кт 20 «Основні матеріали».
В процесі виробництва (порізка згідно креслень, свердління отворів тощо) утворюється металобрухт, який вираховується з фактичної собівартості за ціною продажу (ринкова ціна на момент утворення відходів): у бухгалтерському обліку: Дт 209 «Інші матеріали» Кт 719 «Інші доходи від операційної діяльності».
В подальшому металобрухт сортується за видами, оприбутковується як інші матеріали, відображається як інші доходи операційної діяльності підприємства та включається до декларації з податку на прибуток (рядок 01 «Дохід від будь-якої діяльності»).
Придбаний позивачем метал повністю використовується для виробництва оподатковуваної ПДВ продукції. Металобрухт в даному випадку не є матеріалом чи сировиною. Утворення відходів – невід`ємна частина виробничого процесу як передбачено технологією виробництва. 
В свою чергу, відповідачем ні в акті перевірки, ні під час судового розгляду не зазначено на підставі яких документів ним визначено обов`язок позивача нараховувати «компенсуючі» податкові зобов`язання на операції з реалізації металобрухту саме в сумі 742 371 грн.
Крім того, п. 23 підрозділу 2 розд. ХХ ПК України тимчасово до 1 січня 2027 року від оподаткування податком на додану вартість звільняються операції з постачання, у тому числі операції з імпорту відходів та брухту чорних і кольорових металів, а також паперу та картону для утилізації (макулатури та відходів) товарної позиції 4707 згідно з УКТ ЗЕД. Переліки таких відходів та брухту чорних і кольорових металів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Операції з вивезення в митному режимі експорту товарів, зазначених у цьому пункті, звільняються від оподаткування податком на додану вартість.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 15 «Про затвердження переліків відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 1 січня 2027 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість» затверджено переліки відходів та брухту чорних і кольорових металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 1 січня 2027 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість, згідно з додатками 1 і 2.
Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2011 року № 15 є Перелік відходів та брухту чорних металів, операції з постачання яких, зокрема операції з імпорту, тимчасово, до 1 січня 2027 року, звільняються від обкладення податком на додану вартість. Вказаний Перелік містить опис кодів товару згідно з УКТ ЗЕД та відповідні їм найменування товару згідно з УКТ ЗЕД, зокрема, 7204 49 90 00 Відходи та брухт чорних металів; 7902 00 00 00 Відходи та брухт цинкові; 7204 41 10 00 Токарна стружка, обрізки, уламки, відходи фрезерного виробництва та ошурки з чорних металів.
Відповідачем не доведено, що брухт чорних та кольорових металів, що утворюється при виробництві позивача, не підпадає під вищезазначений перелік, як наслідок, не доведено протиправність користування ТОВ «Інструментальний завод» пільгою, передбаченою п. 23 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України.
Як наслідок, всупереч наведеній нормі законодавства, податковим органом помилково зроблено висновок про заниження ТОВ «Інструментальний завод» податкового зобов`язання з ПДВ при проведенні операцій з реалізації металобрухту.
За наведеного вище правового регулювання та встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача обов`язку нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ відповідно до пп. «б» п. 198.5 ст. 198 та п. 199.1 ст. 199 ПК України.
Щодо висновків податкового органу про не виконання позивачем обов`язку з реєстрації податкових накладних на загальну суму обсягу постачання 742 371 грн, тобто в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку колегія суддів зазначає, що за наслідками судового розгляду судом встановлено помилковість висновків акту перевірки в частині протиправного не нарахування позивачем податкових зобов`язань з ПДВ на операції з реалізації металобрухту в сумі 742 371 грн та відсутність підстав для збільшення позивачу грошового зобов`язання з ПДВ на підставі податкового повідомлення-рішення № 00033060701.
Натомість, податкове повідомлення-рішення в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 18 217,66 грн є похідним від вищевказаного податкового повідомлення-рішення, як наслідок, останнє також підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2025 по справі № 440/4361/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	А.О. Бегунц   Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено 30.01.2026 року