Справа № 420/31458/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057) про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в якому позивач просить суд, з урахуванням уточнень:
визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії за віком з 15.03.2025 року з зарахуванням страхового стажу за періоди роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом, у подвійному розмірі в порядку ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 15.03.2025 року з зарахуванням страхового стажу за періоди роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом, у подвійному розмірі в порядку ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», та провести виплату пенсії з урахуванням раніше здійснених платежів.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 січня 2011 року позивач звільнився на пенсію за вислугу років згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але у зв`язку із працевлаштуванням з 24 січня 2011 року на посаду лікаря-дерматовенеролога Комунального некомерційного підприємства «Нововоронцовська центральна лікарня» Нововоронцовської селищної ради, пенсія йому не нараховувалась та не виплачувалась. В жовтні 2022 року в зв`язку з досягненням пенсійного віку (60 років) позивач звернувся до підрозділу Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області в смт Нововоронцовка Бериславського району Херсонської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з 02 листопада 2022 року отримує пенсію за віком. Разом з тим, на думку позивача, під час призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підрозділом ПФУ неправомірно не проведено перерахунок стажу в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою вказану позовну заяву залишено без руху.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив щодо неможливості врахування довідок від 07.04.2011 № 82, від 31.03.2011 № 45, від 29.03.2011 № 01-5/96, від 01.04.2011 № 58, оскільки: в довідці від 07.04.2011 № 82, виданій Херсонською обласною клінічною лікарнею, не вказані дані про роботу в інфекційному закладі; в довідці від 31.03.2011 № 45, виданій Херсонським обласним шкірно-венерологічним диспансером,відсутні дані стосовно підстави видачі довідки та розбіжностями періодів роботи, зазначених в довідці та трудовій книжці; в довідці від 29.03.2011 № 01-5/96, виданій комунальним закладом “Нововоронцовська центральна районна лікарня”, відсутні підстави видачі довідки та посилання на статтю 60 Закону № 1788 в довідці від 01.04.2011 № 58, виданій Великоолександрівською центральною районною лікарнею, відсутні посилання на статтю 60 Закону № 1788; зазначені в довідці дані про роботу в дерматовенерологічному кабінеті потребують надання копій документів про підтвердження роботи в інфекційному кабінеті. Більше того, з 01.05.2011 ОСОБА_1 перебуває на посаді завідувача поліклініки Нововоронцовської районної лікарні, та в силу своїх посадових обов`язків не виконує роботи передбачені ст. 60 Закону №1788. Оскільки, Позивач не працював у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, як визначено статтею 60 Закону № 1788, тому періоди роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по 31.01.2025 зараховано в одинарному розмірі. Підстав для зарахування до стажу роботи вищевказаних періодів у подвійному розмірі немає.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив на позовну, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 22.01.2011 — як отримувач пенсії за вислугу років, з 02.11.2022 — як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”
Згідно записами трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 працював:
- з 01.08.1985 по 22.07.1986 – лікарем-інтерном по циклу «Дерматовенерологія» в Херсонській обласній лікарні;
- з 01.08.1986 по 01.10.1987 – лікарем-дерматовенерологом Великоолександрівської районної лікарні;
- з 02.10.1987 по 20.01.2011 – лікарем-дерматовенерологом кабінету поліклініки дерматовенерологічного кабінету Нововоронцовської районної лікарні;
- з 24.01.2011 по 01.05.2011 – лікарем-дерматовенерологом кабінету поліклініки Нововоронцовської районної лікарні;
- з 01.05.2011 по теперішній час – завідувачем поліклініки Нововоронцовської районної лікарні, лікарем-дерматовенерологом кабінету поліклініки Нововоронцовської районної лікарні за сумісництвом на 0,5 ставки.
06.08.2025 року позивач звернувся з письмовою заявою на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якій просив провести перерахунок пенсії із зарахуванням стажу в подвійному розмірі. 
На заяву позивача від 06.08.2025 року щодо здійснення перерахунку пенсії відповідач надав відповідь від 25.08.2025 року № 7432-6939/Ф-02/8-2100/25 про відмову в задоволені заявлених вимог. 
Вважаючи неправомірною відмову в перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно зі ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.
Статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 р. № 1645-III (далі - Закон № 1645-III) інфекційні хвороби це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Відповідно до ст. 7 Закону № 1645-III лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб" від 19 липня 1995 року № 133 сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відносяться до небезпечних інфекційних хвороб; короста та демодикоз - до групи акарози, паразитарних хвороб.
Спільним листом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29.12.2005 року №625/0/15- 05/039-6, №10.01.09/2606, №16918/02-20 зазначено, що заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
Зазначене також узгоджується і з інформацією викладеною у листі Міністерства охорони здоров`я України № 10.03.68/286 від 15.02.2006 року, що робота медичних працівників в шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, які працюють з хворими на особливо небезпечні інфекційні та паразитарні хвороби людини, зокрема сифіліс, гонорея, трихоітія, мікроспорія, фавус, коросту, демодекоз повинна зараховуватися їм до стажу роботи в подвійному розмірі.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Записами трудової книжки позивача, а також матеріалами пенсійної справи підтверджується, що у період з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом він працював лікарем дерматовенерологом кабінеті поліклініки Нововоронцовської районної лікарні, обслуговував хворих з захворюваннями зазначеними у Переліку особливо небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб від 10.07.2003 року та при виконанні своїх посадових обов`язків за спірний період контактував зі збудниками небезпечних інфекцій та паразитарних хвороб зазначених у вищезгаданому Переліку.
Виходячи з наведеного, позиція відповідача щодо непідтвердження спірного періоду роботи позивача в інфекційних закладах спростована матеріалами справи, які були наявні у пенсійного органу. Тому позивач має право на зарахування спірного періоду до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «е» ст. 55 та ст. 60 Закону № 1788-ХІІ.
Відтак, відмова відповідача в перерахунку пенсії із зарахуванням стажу роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом лікарем дерматовенерологом є протиправним та підлягає скасуванню.
Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 15.03.2025 року з зарахуванням страхового стажу за періоди роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом, у подвійному розмірі в порядку ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», та провести виплату пенсії з урахуванням раніше здійснених платежів, є такими, що підлягають задоволенню.
Суд також не приймає доводи відповідача з приводу невідповідності заяви позивача від 06.08.2025 року ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки ця заява фактично є повторною, усі необхідні документи для підтвердження спірного періоду роботи вже знаходились у пенсійній справі позивача.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі" Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії за віком з 15.03.2025 року з зарахуванням страхового стажу за періоди роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом, у подвійному розмірі в порядку ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення». 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 15.03.2025 року з зарахуванням страхового стажу за періоди роботи з 01.08.1985 по 22.07.1986, з 01.08.1986 по 01.10.1987, з 02.10.1987 по 20.01.2011, з 24.01.2011 по 01.05.2011, з 01.05.2011 по дату ухвалення рішення судом, у подвійному розмірі в порядку ст. 60 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», та провести виплату пенсії з урахуванням раніше здійснених платежів.
Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка