Провадження № 2/742/109/26 
Єдиний унікальний № 742/2699/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2026 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Короткої А.О.,
за участі секретаря судового засідання – Рубан Ж.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», представник позивача – Дідух Євген Олександрович, до ОСОБА_1 , представниця відповідачки – адвокатка Коломієць Тетяна Володимирівна, про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В : 

Представник ТОВ «Українські фінансові операції» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №4330505 від 26.01.2024 у розмірі 72000,00 грн, а також просив стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна заборгованість виникла через невиконання відповідачкою умов вказаного кредитного договору.
09.09.2025 від представниці відповідачки – адвокатки Коломієць Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просила відмовити в задоволенні позову, мотивуючи це тим, що позивачем не доведено наявність у відповідачки заборгованості за основною сумою боргу. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є документом, що складений самим позивачем, тому інформація, зазначена у ньому, за відсутності первинних документів, які мали бути передані первісним кредитором, не може бути доказом наявності заборгованості. Крім того, представниця відповідачки зауважила, що відповідно до кредитного договору, за місяць користування кредитом споживач має сплатити 75% від отриманих в користування коштів, що є непомірним тягарем для споживача фінансових послуг. Також, представниця наголосила, що витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. 
10.09.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи це тим, що первісний кредитор передав новому кредитору усі докази, які підтверджують факт існування договірних зобов`язань та розрахунок заборгованості за договором №4330505 від 26.01.2024 станом на 23.09.2024. Розрахунок заборгованості здійснений новим кредитором за договором №4330505 за 118 календарних днів (24.09.2024-19.01.2025). Відповідачка не надає контр-розрахунків заборгованості, висловлюючи загальні заперечення проти позову. Посилання відповідачки на те, що нараховані проценти є несправедливими, не є слушними, оскільки перед укладення кредитного договору, відповідачка була ознайомлена з його умовами та розміром процентної ставки, та його умови не оспорювала.
Суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав.
26.01.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4330505, відповідно до умов якого товариство надає Клієнту грошові кошти у сумі 7200,00 грн, строком на 360 днів на умовах строковості, зворотності, платності у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта, а саме картку № НОМЕР_1 , яку відповідачкою було вказано особисто під час укладення договору, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Стандартна процентна ставка складає 2,5% в день. Даний Договір підписаний відповідачкою електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора, що передбачено п.9.7 Договору (а.п.25-34,35,36).
26.01.2024 на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 було зараховано кредитні кошти у сумі 7200,00 грн, що підтверджується копією довідки №20241003-567 від 03.10.2024 (а.п.23).
З довідки №20.1.0.0.0/7-260101/7389-БТ від 02.01.2026 вбачається, що по рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , було зарахування коштів на суму 7200,00 грн від 26.01.2024 (а.п.171).
23.09.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №23/09/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ ««Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги до боржників (а.п.66-74).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 (а.п.15), про що її було повідомлено (а.п.46).
Відповідно до розрахунку заборгованості первинного кредитора ТОВ «Лінеура Україна» у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитним договором №4330505 від 26.01.2024, станом на 23.09.2024, у розмірі 54360,00 грн, що складається з 7200,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43560,00 грн – проценти за користування, 3600,00 грн – штрафні санкції (а.п.39-43).
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Українські фінансові операції», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №4330505 від 26.01.2024 за період з 24.09.2024 по 19.01.2025, становить 21240,00 грн (а.п.44-45).
За змістом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).
Судом установлено, що ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» право вимоги до відповідачки, договір факторингу є дійсним та чинним, відомостей про те, що вони оскаржувалися в судовому порядку відсутні.
Відтак, суд погоджується з ТОВ «Українські фінансові операції», що до нього, як до нового кредитора, перейшли права вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором.
Також судом було встановлено, що після переходу права вимоги від первинного кредитора до ТОВ «Українські фінансові операції», позивачем здійснювалося нарахування відсотків за кредитним договором №4330505 від 26.01.2024 у період з 24.09.2024 по 19.01.2025. Враховуючи узгоджений договором строк кредиту у 360 днів, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків здійснювалося у межах строку кредитування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
В силу ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.
Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки статтею 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.
Таким чином, суд встановив, що первісним кредитором було виконано зобов`язання щодо надання грошових коштів, в той же час відповідачка належним чином не виконала свого зобов`язання та не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «Українські фінансові операції», ні на рахунок попереднього кредитора. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.
Вирішуючи вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступних висновків.
01.08.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» та адвокатом Дідухом Є.О. укладено договір про надання правничої допомоги №01/08/2024-А (а.п.58-59).
З акту прийому-передачі наданих послуг №4330505 до договору про надання юридичних послуг вбачається, що адвокатом Дідухом Є.О. надано правову допомогу ТОВ «Українські фінансові операції» щодо боржника ОСОБА_1 на суму 10000,00 гривень (а.п.47).
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час, крім того, представник не приймав участі у судових засіданнях, оскільки розгляд справи було проведено за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без виклику сторін.
За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 142, 264-265, 279  Цивільного процесуального кодексу України, ст. 525, 526, 530, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (код ЄДРПОУ-40966896, місцезнаходження: вул.Набережно-Корчуватська, буд.27, прим.2, м.Київ, 03045), представник позивача – Дідух Євген Олександрович (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_4 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», код ЄДРПОУ-40966896, заборгованість за кредитним договором №4330505 від 26 січня 2024 року в розмірі 72000 (сімдесят дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ,РНОКПП НОМЕР_4 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», код ЄДРПОУ-40966896, судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень, а всього 7422 (сім тисяч чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду. 

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 09.02.2026.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя  Анна КОРОТКА