Справа № 420/39596/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, –
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд: 
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі постанова КМУ №168) у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за липень та серпень 2025 року; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ №168 у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, за період з 01.07.2025 по 20.07.2025, з 05.08.2025 по 22.08.2025, 25.08.2025 по 31.08.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що незважаючи на виконання бойових (спеціальних) завдань в липні та серпні 2025 року, йому не виплачено додаткову винагороду у розмірі 30000 грн відповідно до вимог законодавства України у встановлені терміни.
У зв`язку з цим позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату спірної винагороди, однак листом від 29.10.2025 № 2367/4783 відповідач повідомив, що відповідно до телеграми начальника штабу – заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296, припинив виплачувати у військовій частині НОМЕР_1 додаткову винагороду військовослужбовцям за виконання бойових (спеціальних) завдань у зв`язку зі здійсненням інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, зазначивши у листі, що цим додатково підтверджується відсутність підстав для відповідної виплати позивачу.
На думку позивача, йому належить до виплати спірна винагорода у розмірі 30000 грн відповідно до положень п. 2, 4 розділу XXXIV Порядку № 260.
Позивач просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 01.12.2025 адміністративний позов було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Ухвалою суду від 10.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в електронній формі. 
Представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу – заступником командувача Сухопутних військ ЗСУ, у відповідності до статті 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, в порядку підпорядкованості, як старшим за званням та за службовим становищем, було віддано наказ командиру військової частини НОМЕР_1 вважати з 01.07.2025 термін "інтенсивна підготовка" в Порядку № 260 складовою частиною терміну "колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів))". 
Представник відповідача не заперечував військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 згідно вищевказаних бойових розпоряджень виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача ЗСУ оборони держави та до 01 серпня 2025 року здійснювалась виплата додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, що передбачено пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260.
У той же час представником вказано, що Командир військової частини НОМЕР_1 підпорядкований ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Телеграмою тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу – заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 військовій частині НОМЕР_1 доручено врахувати під час виплати додаткової винагороди за липень 2025 року зміст вказаної телеграми та надав її копію, в якій зокрема, зазначено про неоднакове тлумачення поняття "інтенсивна підготовка». Вирішено подати клопотання про внесення змін в постанову КМУ№168: термін "інтенсивна підготовка" в Порядку № 260 та Переліку №1475/дск вважати складовою частиною терміну "колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів))". 
Оскільки, завдання з колективної підготовки у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів)) не визначались військовій частині НОМЕР_1 , підстави для виплати Позивачу додаткової винагороди із розрахунку 30 000 грн з 01.07.2025 відсутні.
В подальшому до військової частини НОМЕР_1 надійшло рішення Міністра оборони України, яким встановлено, що до внесення змін до Постанови № 168 термін «інтенсивна підготовка» в Порядку № 260 вважати складовою частиною терміну «колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів))». Зазначене рішення Міністра оборони застосовується з 01.07.2025
У той же час представник відповідача вказує у відзиві, що командир військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до статті 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою передбачено право підлеглого уточнити наказ, звертався телеграмами від 15.08.2025 № 2367/3529, від 29.09.2025 № 2367/4250, від 05.12.2025 № 2367/5469 до ІНФОРМАЦІЯ_1 за відповідними роз`ясненнями щодо здійснення інтенсивної підготовки, за уточненням наявності підстав у командира військової частини для видання наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за липень, серпень 2025 року та відповідно для звернення із запитом на отримання відповідного фінансування. Станом на дату подання даного відзиву, відповіді на вищевказані телеграми не надходили.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що не погоджується з позицією відповідача, проте що рішення Міністра оборони України від 14.07.2025 № 34483/з/1 є правовою підставою для припинення виплати додаткової винагороди позивачу, оскільки право на отримання позивачем додаткової винагороди передбачено актом вищої юридичної сили (постанова КМУ № 168) порівняно з «рішенням» Міністра оборони України, уповноваженого Постановою виключно на створення умов і порядку виплати додаткової винагороди. За правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду, повинен застосовуватись акт вищої юридичної сили.
Справа розглянута в письмовому провадженні.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт серії НОМЕР_2 ), учасник бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 від 23.06.2023), з 20.01.2024 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .
Згідно з довідкою про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду, за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат від 03.11.2025 № 241/ФЕС, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , позивач з січня по червень 2025 року отримував додаткову винагороду згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000 грн як військовослужбовець, який виконує бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави. За липень та серпень 2025 року вказана винагорода позивачу не виплачувалась.
Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою щодо здійснення виплати додаткової винагороди у розмірі 30000 грн за виконання ним вищевказаних завдань за липень та серпень 2025 року.
Листом від 29.10.2025 № 2367/4873 відповідач надав відповідь на заяву, в якій зазначено: 
- бойовим розпорядженням Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.02.2024 №1308 військову частину НОМЕР_1 включено до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України;
- бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2024 № 1дск всі структурні підрозділи військової частини НОМЕР_1 залучені до бойових (спеціальних) завдань з інтенсивної підготовки військових фахівців для ведення воєнних (бойових) дій в сфері електронної підтримки РЕБ та дотичних сферах;
- телеграмою тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 доведено до відома військової частини НОМЕР_1 та вказано врахувати під час виплати додаткової винагороди за липень 2025 року таке: Міністром оборони України прийнято рішення термін «інтенсивна підготовка» вважати складовою частиною терміну "колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів))". Зазначене рішення Міністра оборони України застосовується з 01.07.2025.
Представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом від 23.10.2025 за виx. № 23/10-1, в якому просив надати копії документів та інформацію щодо предмета спору.
Листом від 04.11.2025 № 2367/4919 відповідач повідомив, що військовослужбовець ОСОБА_1 виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини НОМЕР_1 , включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, у наступні періоди: з 01.07.2025 по 20.07.2025 року, з 05.08.2025 по 22.08.2025 року, з 25.08.2025 по 31.08.2025 року. Також відповідачем надано копії запитуваних адвокатом документів.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому з 01.07.2025 по 20.07.2025 року, з 05.08.2025 по 22.08.2025 року, з 25.08.2025 по 31.08.2025 року грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій, звернувся до суду з цим позовом.
Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, виходячи з наступного.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з абзацами 1,2 ч.4ст.9 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено. 
Статтею 9-2 Закону № 2011-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ № 168 установлено, що на період дії воєнного стану для військовослужбовців передбачена виплата додаткової винагороди.
Відповідно до положень абзацу 3 п.1-1 Постанови № 168 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Згідно з п.2-1 Постанови №168 міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають:
порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;
особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту;
порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).
Пунктом 2 розділу І Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Відповідно до п.3 Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у Порядку №260 врегульовані розділом XXXIV.
Відповідно до положень пункту 2 розділу ХХХІV Порядку №260, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань), зокрема, з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави.
Пунктом 4 розділу XXXIV Порядку № 260 визначений перелік документів, підтверджуючих безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Відповідачем не заперечується, що позивач до 01 липня 2025 року мав право на виплату та йому виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30000 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань у зв`язку із здійсненням інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військової частини, включеної до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави, що передбачено пунктом 2 розділу XXXIV Порядку №260.
Окрім того, відповідно до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат від 03.11.2025 № 241/ФЕС, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається, що позивачеві дійсно здійснювалась виплата додаткової винагороди, за періоди з січня по червень 2025 року. 
У відзиві відповідач зазначив, що припинення виплати додаткової винагороди відбулося на підставі отриманої телеграмою тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу – заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 та рішення Міністра оборони України, яким встановлено, що до внесення змін до Постанови № 168 термін «інтенсивна підготовка» в Порядку № 260 вважати складовою частиною терміну «колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів))». Зазначене рішення Міністра оборони застосовується з 01.07.2025 року.
В наданої до відзиву копії доповідної записки заступника Міністра оборони на адресу міністра оборони України вказано, що з початком повномасштабного вторгнення рф відновлення боєздатності військових частин проводиться у стислі терміни, а зазначені в Концепції підготовки ЗСУ періоди підготовки не застосовуються. Відповідно до Концепції підготовки ЗСУ, затвердженої наказом МОУ від 22.02.2016 року №95, в якій основними періодами підготовки є:базовий, інтенсивний, підтримуючий. Основним змістом періоду інтенсивної підготовки є набуття (підтримання) здатності виконувати бойові завдання на полігонах (в районах зосередження, базових таборах), проведення тактичних (тактично-спеціальних) навчань, відпрацювання тактичних завдань на незнайомій місцевості зі здійсненням маршу у складі підрозділів, вивчення рівня боєздатності, відпрацювання курсових завдань кораблями. 
Оскільки склалась ситуація до неоднакового тлумачення терміну «інтенсивна підготовка» у доповідній записці запропоновано: - до внесення змін до постанови №168 термін «інтенсивна підготовка» в Порядку та Переліку завдань вважати складової частиною терміну «колективна підготовка у складі військових частин (підрозділів) у ході відновлення боєздатності (формування військових частин (підрозділів)). Головнокомандувачу ЗСУ організувати внесення відповідних змін до Концепції підготовки ЗСУ затвердженої наказом МОУ від 22.02.2016 року №95.
У той же час у відзиві зазначено, що командир військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до статті 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, якою передбачено право підлеглого уточнити наказ, звертався телеграмами від 15.08.2025 № 2367/3529, від 29.09.2025 № 2367/4250, від 05.12.2025 № 2367/5469 до ІНФОРМАЦІЯ_1 за відповідними роз`ясненнями щодо здійснення інтенсивної підготовки, за уточненням наявності підстав у командира військової частини для видання наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за липень, серпень 2025 року та відповідно для звернення із запитом на отримання відповідного фінансування.
У наданій до позову копії вказаного листа зазначено, що в/ч є унікальним підрозділом ЗСУ у сфері електронній підтримки. Військовослужбовці виконували бойові завдання. Зміни до бойових розпоряджень не надходили, проте військо службовці не отримують з липня 2025 року додаткову винагороду, що негативного впливає моральний стан особового складу. Командир військової частини просив вирішити вказане питання. У подальшому направлено ще листи щодо вирішення вказаного питання із посиланням на вимоги військовослужбовців, серед яких велика кількість унікальних спеціалістів (програмісти, аналітики та інші) про роз`яснення ситуації щодо невиплати додаткової винагороди.
Судом встановлено, що як на час виникнення спірних правовідносин, так и на час розгляду справи будь-яких змін в постанову №168 не внесено. 
Рішення Міністра оборони України, доведене телеграмою тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу заступника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 15.07.2025 №116/14/66296 не може суперечити положенням Постанови № 168, яке надає позивачу право на отримання спірної винагороди, адже Постанова № 168 нормативним актом.
Правова природа окремих доручень, телеграм МОУ була неодноразово предметом розгляду Верховного суду, якій сформував чіткій висновок, що такі рішення МОУ є відомчим, внутрішнім документом, який носить тимчасовий характер, не містить нормативно-правових приписів та не породжує будь-яких правових підстав для проведення дій всупереч нормативно-правовому акту.
Крім того, сама по собі концепція це провідна ідея, система поглядів або спосіб розуміння певних явищ, процесів, подій. Вона визначає стратегію дій, базується на теоретичній основі та служить інструментом для інтерпретації, пояснення.
В основу телеграм закладене посилання на Концепцію підготовки ЗСУ, затвердженої наказом МОУ від 22.02.2016 року №95, що суд вважає необґрунтованим, неспроможним з огляду на дату її затвердження та знаходження України в стані війни з 2022 року. 
У рішенні від 11 лютого 2018 року № 7-р/2018 (справа № 1-123/2018(4892/17) Конституційний Суд України зазначив, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними.
У Рішенні Конституційного Суду України від 5 червня 2019 року № 3- р(I)/2019 з цього приводу зазначається, що неодмінним елементом принципу верховенства права є юридична визначеність, яка вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини. Юридичною визначеністю обумовлюється втілення легітимних очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки. Втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни юридичного регулювання у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.
Отже позивач, якій виконував у періоди з 01.07.2025 по 20.07.2025 року, з 05.08.2025 по 22.08.2025 року, з 25.08.2025 по 31.08.2025 року бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими розпорядженнями з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій, що не заперечується відповідачем, має право на отримання спірної винагороди.
Позиція відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу спірної додаткової допомоги є неспроможною, адже умови для її виплати передбачені абзацом 3 п.1-1 Постанови № 168 та пунктом 2 розділу ХХХІV Порядку №260, а саме – виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями).
При цьому, факт виконання позивачем вищевказаних завдань у періоди з 01.07.2025 по 20.07.2025 року, з 05.08.2025 по 22.08.2025 року, з 25.08.2025 по 31.08.2025 року визнається відповідачем у листі від 04.11.2025 № 2367/4919.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання з 01.07.2025 по 20.07.2025 року, з 05.08.2025 по 22.08.2025 року, з 25.08.2025 по 31.08.2025 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, а тому бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати спірної винагороди є протиправною, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
Позивач просить суд стягнути з відповідача 6000 грн правничої допомоги.
Згідно з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У той же час відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на який такі дії вчинялись.
Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову. 
На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи позивачем надані укладені між ним та Адвокатським об`єднанням «КОМПАНІЯ «ДОВІРА» в особі адвоката Капленко Ганни Сергіївни. копії договору про надання правової допомоги №2/в від 01.10.2025, додатку № 1 до цього договору, розрахунку витрат на правову допомогу №1 від 26.11.2025, акту надання послуг №1 від 26.11.2025, квитанції до прибуткового касового ордера № 2/в від 26.11.2025.
Згідно з п.1.2 договору про надання правової допомоги №2/в від 01.10.2025 замовник звертається до Виконавця за юридичною допомогою з питання нарахування та виплати грошового забезпечення (додаткової винагороди) Замовнику за період проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до п.3.2 цього договору, до гонорару не включаються витрати, які були понесені первинно при складанні запитів.
Відповідно до п.3.3 цього договору, за надання юридичних послуг за цим договором Замовник сплачує Виконавцю грошову винагороду в розмірі 6000 (шість тисяч) гривен. 00 коп.
26.11.2025 сторонами укладено акт про надані послуги до договору про надання правничої допомоги №2/в від 01.10.2025, згідно якого послуги адвоката у загальній вартості склали 6000 грн, з яких: 1) підготовка заяви вартістю 1000 грн; 2) підготовка адвокатського запиту вартістю 1000 грн; 3) підготовка позовної заяви вартістю 4000 грн.
Позивачем сплачено на користь адвоката Адвокатського об`єднання «КОМПАНІЯ «ДОВІРА» в особі адвоката Капленко Ганни Сергіївни 26.11.2025 року 6000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 2/в від 26.11.2025.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послу. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. 
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Представник відповідача подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, посилаючись складність справи, розгляд її в прощеному позовному провадженні, врахувати майновий стан позивача. 
На підставі вищезазначеного, враховуючи задоволення позову, складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін), час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 4000 грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача. 
Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 241-246 КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати на користь ОСОБА_1 у періоди з 01.07.2025 по 20.07.2025 року, з 05.08.2025 по 22.08.2025 року, з 25.08.2025 по 31.08.2025 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 у періоди з 01.07.2025 по 20.07.2025 року, з 05.08.2025 по 22.08.2025 року, з 25.08.2025 по 31.08.2025 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 
Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України. 
Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.
Суддя Е.В. Катаєва