ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2026 р. справа № 300/6221/24
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
судді Біньковської Н.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник Кіяшко Т.М., звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, відповідно до змісту якого, з урахуванням уточненої позовної заяви просить: визнати протиправною бездіяльність в частині не нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, внаслідок несвоєчасної виплати грошового забезпечення у вигляді грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 41253,61 грн, починаючи з 23.04.2020 по 31.07.2024 - день фактичної виплати заборгованості; стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, внаслідок несвоєчасної виплати грошового забезпечення у вигляді грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 41253,61 грн, а саме за період з 23.04.2020 по 31.07.2024 у розмірі 538609,31 грн без урахування податків й інших обов`язкових платежів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання рішення суду в справі №300/3259/23 відповідачем проведено нарахування на виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в сумі 41253,61 грн. 31.07.2024 відбулося зарахування коштів за невикористані дні відпустки відповідно до вказаного рішення. Позивач стверджує, що з 23.04.2020 по 31 липня 2024 року мала місце затримка виплати всіх належних сум при його звільненні. Просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за вказаний період в розмірі 538609,31 грн. 
Відповідач скористався правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позову заперечує. Зазначає, що оскільки в спеціальному законодавстві визначені порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейських, то до спірних правовідносин норми КЗпП України не застосовуються. Стверджує, що відповідач не несе відповідальності за несвоєчасний розрахунок Департаменту захисту економіки Національної поліції України із ОСОБА_1 в частині невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, а тому покликання позивача у цій справі на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 у справі № 300/2603/23, стороною у якій був Департамент захисту економіки Національної поліції України, є необґрунтованим та незрозумілим. Вважає, що оскільки спірні правовідносини між відповідачем та ОСОБА_1 в частині стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні виникли після 31.07.2024 – дата остаточного розрахунку при звільненні, то до цих спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 117 КЗпП України у редакції після 19.07.2022, якою період за який підлягає стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежено шістьма місяцями. Також зазначає, що при визначенні середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку судам необхідно виходити з конкретних обставин справи, принципів законності та справедливості, враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, а також те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету. Вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не може перевищувати суму самої заборгованості. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.47).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне. 
Наказом Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (по особовому складу) від 15.04.2020 №101 о/с ОСОБА_1 з 22.04.2020 звільнений із служби в поліції (за власним бажанням) відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с.44).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2024 в адміністративній справі №300/3259/23, яке набрало законної сили 29.05.2024, зокрема, зобов`язано Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015 та 2018 роки у кількості 3 (три) доби та 15 (п`ятнадцять) діб відповідно, додаткової оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки як учаснику бойових дій у кількості 70 діб, що в загальній кількості становить 88 днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
Згідно із змістом розрахункового листа за липень 2024 року сума нарахованої грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015 та 2018 роки у кількості 3 (три) доби та 15 (п`ятнадцять) діб відповідно, додаткової оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки як учаснику бойових дій становить 41881,84 грн, з урахуванням податків, зборів та платежів – 41253,61 грн (а.с.131 зворот). 
Відповідно до змісту платіжної інструкції №3320 від 29.07.2024 позивачу перераховано грошові кошти на виконання згаданого рішення суду в розмірі 41253,61 грн, які отримано ним 31.07.2024 (а.с.133). 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Законом, що визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України "Про Національну поліцію" (надалі також - Закон № 580-VIII).
Згідно з пунктом 4 частини 10 статті 62 Закону №580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається Кабінетом Міністрів України залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 за №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (надалі також - Постанова №988) та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 за №260 "Про ствердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799 (надалі також - Порядок №260).
Грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання (пункт 11 розділу I Порядку №260).
Згідно з пунктом 12 розділу I Порядку №260 звернення поліцейського щодо неправильної виплати грошового забезпечення розглядаються в установленому законодавством України порядку.
Приписами пункту 15 розділу I Порядку №260 визначено, що при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.
Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Порядок виплати поліцейським середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачено ні Законом України "Про Національну поліцію", ні вказаним Порядком №260.
Відтак, до спірних правовідносин належить застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Кодексу законів про працю України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні викладався, зокрема, у постановах Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №460/10582/21, від 14.07.2022 у справі №620/3095/20, від 28.10.2020 у справі №240/222/20, від 04.09.2020 у справі №120/2005/19-а, від 09.10.2020 в справі №580/3988/19, від 03.08.2021 у справі №580/278/19.
Згідно з частиною першою статті статтею 47 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України, чинного на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (надалі також - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року в справі №489/6074/23 (провадження №14-85цс25) вирішила виключну правову проблему щодо тлумачення та застосування положень статті 117 КЗпП України у редакції, яка набрала чинності 19 липня 2022 року. 
Переглядаючи справу №489/6074/23 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного касаційним судом у постанові від 06 грудня 2024 року у справі №440/6856/22, та сформулювала правовий висновок, за яким обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом №2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, суд бере до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки суд керується критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування може бути зменшено судом незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
В аспекті питання обчислення розміру належної до відшкодування суми, суд зазначає, що спираючись на критерії, наведені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 визначив формулу, яку необхідно застосовувати для обчислення частки середнього заробітку, яка підлягає стягненню у випадку зменшення його розміру.
Зокрема, у пунктах 58 - 60 згаданої постанови Верховний Суд зазначив, що статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Зазначений підхід щодо здійснення розрахунку суми відшкодування було застосовано судом зокрема й у справі №489/6074/23 і Велика Палата визнала його таким, що забезпечив справедливий баланс інтересів сторін: захистив право позивачки на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допустив понесення роботодавцем несправедливих та непропорційних майнових втрат (пункти 116, 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року в справі №489/6074/23).
Аналогічна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 23.10.2025 у справі № 340/4454/23, від 18.12.2025 у справі № 460/20762/23.
Враховуючи наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду суд дійшов таких висновків:
- оскільки позивача з 22.04.2020 звільнено зі служби в поліції, то відповідно до статті 116 КЗпП України відповідач був зобов`язаний до цього дня провести повний розрахунок з ним. Отже, спірні правовідносини виникли 22.04.2020, в день звільнення позивача з поліції;
- спірні правовідносини за період з 23.04.2020 по 18.07.2022 (включно) врегульовано статтею 117 КЗпП України в редакції Закону від 20.12.2005 № 3248-IV, яка передбачала виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, тобто з можливістю зменшення нарахованої суми, виходячи з принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець несвоєчасно сплатив працівникові;
- спірні правовідносини з 19.07.2022 по 31.07.2024 врегульовано статтею 117 КЗпП України в редакції, що діяла після набрання чинності закону Законом № 2352-ІХ, тобто після 19.07.2022 (у редакції чинній на момент їх виникнення) згідно якої законодавець обмежив виплату середнього заробітку шістьма місяцями, із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, від 08 жовтня 2025 року в справі №489/6074/23, тобто з можливістю зменшення нарахованої суми, виходячи з принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець несвоєчасно сплатив працівникові.
Аналогічний висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі №560/11489/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 28.08.2025 у справі №580/890/24 і суд вважає його застосовним до спірних правовідносин.
Відтак, суд застосовує принцип співмірності при розрахунку середнього заробітку як до 19.07.2022, так і після 19.07.2022.
Судом встановлено, що позивача звільнено зі служби в поліції 22.04.2020. 
Розрахунок з виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015 та 2018 роки у кількості 3 (три) доби та 15 (п`ятнадцять) діб відповідно, додаткової оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки як учаснику бойових дій проведений відповідачем 31.07.2024. 
Як зазначено судом вище, стаття 116 Кодексу законів про працю України оперує поняттям “всі суми, що належать працівнику”, а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні. 
Із змісту вказаних правових норм суд робить висновок, що відповідальність в розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо слідує із статті 117 КЗпП України. 
Отже, в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум, прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку.
Коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100 (підпункт “л” пункту 1 цього Порядку). 
Згідно із змістом п. 2 вказаного Порядку №100 від 08.02.1995 середня заробітна плата за час затримки всіх сум належних на час звільнення виплат, обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. 
Пунктами 5, 7 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Як зазначалося судом, приписами пункту 15 розділу I Порядку №260 визначено, що при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.
Отже, закінченням проходження служби в поліції є день звільнення з такої, про що приймається наказ. 
Останнім днем, по який необхідно обраховувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є день фактичного розрахунку включно. 
Відтак, період затримки розрахунку при звільненні обчислюється починаючи з першого дня після звільнення, тобто з 23.04.2020 до дати остаточного розрахунку включно, тобто 31.07.2024. 
Враховуючи, що позивача було звільнено зі служби в поліції у квітні 2020 року, то для обчислення середнього заробітку необхідно брати період за лютий - березень 2020 року.
Відповідно до довідки про доходи від 11.09.2024 №266 про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за лютий - березень 2020 року, тобто за останні два місяці, що передували даті його звільнення, розмір грошового забезпечення позивача становив у лютий 2020 року – 16207,02 грн, та у березні 2020 року – 16207,02 грн, всього за два місяці до дня звільнення зі служби в поліції – 32414,04 грн (а.с.133 зворот).
Отже, середньоденне грошове забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошових компенсацій становить 540,23 грн (32414,04 грн розділити на 60 календарних днів).
З приводу стягнення середнього заробітку за період з 23.04.2020 по 18.07.2022, суд зазначає наступне.
Позивач звільнений зі служби в поліції – 22.04.2020, а належні йому при звільненні суми грошового забезпечення в сумі 41253,61 грн виплачено остаточно лише 31.07.2024. Період прострочення з 23.04.2020 по 18.07.2022 становить 817 календарних днів.
Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати сум, що належать позивачу до виплати в день звільнення, становить 441367,91 грн (540,23 грн х 817).
Враховуючи встановлені в цій справі обставини, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки відповідачем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.
Згідно із розрахунковими листами за квітень 2020 року, січень 2024 року, липень 2024 року, загальна сума грошового забезпечення, що підлягала виплаті позивачу під час звільнення з військової служби становить 154172,36 грн, з яких: нарахування за квітень 2020 року – 107427,89 грн (в тому числі індексація – 681,33 грн, компенсація за відпустку – 10946,43 грн, вихідна допомога – 85667,64 грн) та доплата одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 5490,86 грн, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2015 та 2018 роки у кількості 3 (три) доби та 15 (п`ятнадцять) діб відповідно, додаткової оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки як учаснику бойових дій – 41253,61 грн.
При цьому суд зауважує, що відповідачем в справі є Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України, тоді як у справі № 300/2603/23 відповідачем була Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України, тобто інший суб`єкт владних повноважень.
Отже, невиплачені при звільненні суми грошового забезпечення в сумі 41253,61 грн складають 26,76% від усіх належних позивачу при звільненні сум (з розрахунку: 41253,61 грн. * 100 / 154172,36 грн). 
Таким чином, виходячи з принципу пропорційності, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача 118110,05 грн середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із виплати вказаної вище грошової компенсації (26,76% від 441367,91 грн.).
З приводу стягнення середнього заробітку за період з 19.07.2022 по 31.07.2024, суд зазначає наступне.
При обрахунку середнього заробітку за вказаний вище період підлягає застосуванню стаття 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, яка передбачає, що середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає стягненню, але не більш як за шість місяців. 
Як встановив суд вище, середньоденне грошове забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошових компенсацій становить 540,23 грн.
В свою чергу, за період з 19.07.2022 по 31.07.2024, з урахуванням законодавчого обмеження компенсації 6-місячним строком (з 19.07.2022 по 19.01.2023, що становить 185 календарних днів) належна сума за час затримки розрахунку позивачу становить 99942,55 грн (540,23 грн х 185 днів).
Виходячи з принципу пропорційності, на користь позивача за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 26744,62 грн, тобто 26,76% від 99942,55 грн.
Тобто загальна сума середнього заробітку, що підлягає виплаті позивачеві з урахуванням правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, становить 144854,67 грн (118110,05 грн (за період з 23.04.2020 по 18.07.2022 з урахуванням принципу пропорційності) + 26744,62 грн (за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 (за весь час затримки, але не більш як за 6 місяців, з урахуванням принципу пропорційності).
Отже, позов належить задовольнити частково.
При цьому суд звертає увагу, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом розраховано із виплачених позивачу сум грошового забезпечення, тобто із сум з яких стягнуто обов`язкові збори та платежі. 
Згідно із частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України) при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". 
За змістом статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі також - Закон №5076-VI).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд керується критерієм їхньої дійсності та необхідності, а також критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. 
Суд зауважує, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, значення спору для сторони тощо.
Судом встановлено, що професійна правнича допомога позивачу у цій справі надавалася відповідно до договору про надання правової допомоги від 10.04.2023 №2023/09-4 (а.с.54), згідно з пунктом 1.1 якого адвокат Кіяшко Т.М. зобов`язується надати правову допомогу ОСОБА_1 .
Також, адвокатом Кіяшко Т.М. надано суду ордер на надання правової допомоги серії ВІ №1117247 від 10.04.2023 (а.с.57), акт наданих послуг №3 від 09.05.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №4116 від 04.10.2022 та платіжні інструкції від 12.08.2024 на суму 5000 грн (а.с.56-59).
За змістом акту наданих послуг від 12.08.2024 №9 до договору про надання правової допомоги від 10.04.2023, адвокатом Кіяшко Т.М. надано позивачу такі види послуг:
- попередня консультація ОСОБА_1 щодо характеру спірних правовідносин, що стосуються невчасного розрахунку при звільненні, оцінка та ознайомлення з документами ОСОБА_1 стосовно проходження служби, його звільнення, направлення заяви для здійснення досудового врегулювання – 1500 грн, 
- витрати на професійну правничу допомогу (складання адміністративного позову, формування додатків, направлення до суду) – 3500 грн.
В договорі про надання правової допомоги відсутні відомості про вартість однієї години роботи адвоката.
При розподілі судових витрат у цій справі суд враховує: зміст позовної заяви; час, який необхідно затратити кваліфікованому юристу на підготовку усіх матеріалів адміністративної справи; складність адміністративної справи; те, що справа розглядалася в спрощеному провадженні, без виклику сторін.
Суд вказує на зміст та незначну кількість і складність в опрацюванні документів, долучених до позовної заяви, та наявність судової практики з аналогічних спорів, в тому числі і Верховного Суду. 
Таким чином, заявлені адвокатом позивача до відшкодування 5000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Заявлений розмір витрат є неспівмірним із складністю справи, із реальним часом, витраченим адвокатом, та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
З огляду на обсяг наданих послуг суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити 3 500 грн, що буде співмірним зі складністю цієї справи, обсягом наданих адвокатом послуг, а також відповідатиме критерію реальності та розумності їх розміру. Решту витрат на вказану допомогу повинен понести позивач.
Підсумовуючи зазначене вище, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов до висновку, що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати на правничу допомогу під час розгляду цієї справи в загальному розмірі 941,50 грн (26,9% задоволених позовних вимог).
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України щодо не проведення із ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні із виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки, додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій. 
Стягнути з Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (код ЄДРПОУ 43305056) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 144854,67 гривень (сто сорок чотири тисячі вісімсот п`ятдесят чотири гривні 67 копійок). 
В задоволенні решти позову відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України (код ЄДРПОУ 43305056) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 941,50 грн (дев`ятсот сорок одна гривня 50 копійок). 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя  /підпис/ Біньковська Н.В.