ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

22 січня 2026 року    
м. Чернівці  
справа № 718/3759/23
провадження № 22-ц/822/110/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О. 
суддів: Кулянди М. І., Лисака І. Н.
за участю секретаря судового засідання Мостолюк А. І.
учасники справи:
стягувач ОСОБА_1 
боржник (заявник) ОСОБА_2 
суб`єкти оскарження: державний виконавець Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шивкеник Наталія Євгенівна, начальник Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федоряк Валентин Іванович
апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє Смотрицький Андрій Іванович, на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2025 року 
головуюча в суді першої інстанції суддя Масюк Л. О.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст скарги
17 листопада 2025 року ОСОБА_2 в порядку судового контролю за виконанням судових рішень звернулася до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шивкеник Н. Є. (далі – виконавець Кіцманського ВДВС Шивкеник Н. Є.) та начальника Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Федоряка В. І. (далі – начальник Кіцманського ВДВС Шивкеник Н. Є.).
Просила суд:
1) визнати протиправною бездіяльність виконавця Кіцманського ВДВС Шивкеник Н. Є. щодо не зняття арешту із банківського рахунку, на який надходить пенсія ОСОБА_2 – НОМЕР_1 , що відкритий в Акціонерному Товаристві «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (скорочена назва АТ «Ощадбанк»), код ЄДРПОУ банку 00032129, та не скасування постанови про арешт коштів боржника від 06 жовтня 2025 року у ВП № 79264410;
2) визнати протиправною бездіяльність начальника Кіцманського ВДВС Федоряка В. І. щодо не зняття арешту із банківського рахунку на який надходить пенсія ОСОБА_2 – НОМЕР_1 , що відкритий в АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ банку 00032129, та не скасування постанови про арешт коштів боржника від 06 жовтня 2025 року у ВП № 79264410;
3) зобов`язати виконавця Кіцманського ВДВС Шивкеник Н. Є. зняти арешт із банківського рахунку, на який надходить пенсія ОСОБА_2 – НОМЕР_1 , що відкритий в АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ банку 00032129, та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 06 жовтня 2025 року у ВП № 79264410;
4) зобов`язати державного виконавця Кіцманського ВДВС Шивкеник Н. Є. вчинити дії щодо розблокування та повернення ОСОБА_2 незаконно арештованих пенсійних коштів у сумі 4364 гривень 93 копійки на її банківському (пенсійному) рахунку НОМЕР_1 , що відкритий в АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ банку 00032129;
5) визнати неправомірними дії виконавця Кіцманського Шивкеник Н. Є. щодо списання та стягнення пенсійних коштів в розмірі 94 гривні 97 копійок з спеціального (пенсійного рахунку) ОСОБА_2 ;
6) зобов`язати виконавця Кіцманського ВДВС Шивкеник Н. Є. вчинити дії щодо повернення на банківський (пенсійний) пенсійний ОСОБА_2 НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ банку 00032129, незаконно стягнутих пенсійних коштів в розмірі 94 гривні 97 копійок.
Скарга обґрунтована тим, що виконавцем Шивкеник Н. Є. були проігноровані заяви ОСОБА_2 від 24 жовтня 2025 року та від 07 листопада 2025 року про зняття арешту з рахунку, на який їй надходить пенсія, та про вчинення дій щодо повернення її незаконно стягнутої пенсії, а начальником Кіцманського ВДВС Федоряком В. І. була проігнорована її скарга від 07 листопада 2025 року на бездіяльність та неправомірні дії виконавця Шивкеник Н. Є.
Короткий зміст судового рішення
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2025 року скаргу ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що положення пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України визначають право сторони виконавчого провадження звернутися до суду у десятиденний строк з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. 
Як слідує зі змісту поданої представником Михайлюк М. І. скарги, предметом оскарження є постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_2 від 06 жовтня 2025 року, прийнята виконавцем Кіцманського ВДВС Шивкевич Н. Є. у ВП №79264410.
Так, представник заявника стверджує, що 24 жовтня 2025 року він звернувся до державного виконавця Кіцманського ВДВС Шивкеник Н. Є. із заявою про зняття арешту з рахунку ОСОБА_2 шляхом подання даної заяви на електронну пошту.
Отже скаржнику ОСОБА_2 та її представнику ОСОБА_3 24 жовтня 2025 року було достовірно відомо про наявність оскаржуваної постанови державного виконавця та про порушення, на їх думку, права боржника.
Однак представник заявника звернувся до суду з даною скаргою на постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_2 від 06 жовтня 2025 року тільки 18 листопада 2025 року, тобто з пропуском встановленого пунктом «а» частини першої статті 449 ЦПК України строку, клопотання про його поновлення з обґрунтуванням підстав поважності пропуску строку звернення до суду заявником не подано.
За таких обставин суд прийшов до висновку про залишення скарги ОСОБА_2 без розгляду на підставі частини другої статті 449 ЦПК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.
Вказує на те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не врахував, що державним виконавцем Шивкеник Н. Є. вчиняється до цього часу триваюче правопорушення, тобто тривале невчинення нею дій (бездіяльності) оскільки протягом наступного робочого дня після надходження заяв ОСОБА_2 з документами, що підтверджували підстави для зняття арешту, виконавець не зняла арешт з пенсійного рахунку боржника, не вчинила дій щодо розблокування і повернення пенсійних коштів на її пенсійний рахунок, які були стягнуті у виконавчому провадженні.
Начальником Кіцманського ВДВС Федоряком В. І. також вчинено триваючу бездіяльність, оскільки він не вчинив дій, що передбачені частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця, про неправомірність яких, ОСОБА_2 повідомила у своїй скарзі від 07 листопада 2025 року.
У зв`язку з цим та накладенням арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку ОСОБА_2 , що має спеціальний режим використання, відповідно до постанови про арешт коштів від 06 жовтня 2025 року, склалась ситуація, за якої фактичного відрахування з пенсії ОСОБА_2 не здійснюється, оскільки державним виконавцем не виносилась постанова про звернення стягнення на її пенсію.
Однак в той же час, зберігається арешт накладений державним виконавцем Шивкеник Н. Є. на грошові кошти, що періодично надходять у вигляді пенсії на її єдиний рахунок у банку, що, по суті, обмежує її права вільного користування пенсійними коштами та ставить її у скрутне матеріальне становище.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення, що оскаржується, не відповідає зазначеним вище вимогам закону з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Вказані конституційні засади знайшли своє відображення також в положеннях ЦПК України (пункт 7 частини третьої статті 2) та Законі України «Про виконавче провадження» (пункт 2 частини першої статті 2).
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) у Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, яке відбулося 25- 26 березня 2011 року [CDL-AD(2011)003rev], зазначила, що «юридична визначеність» вимагає додержання принципу res judicata, що в тому числі охоплює виконання остаточних рішень судів (пункт 46).
Судовий контроль є одним з найефективніших способів забезпечення виконання судових рішень, оскільки є гарантією дотримання закону та прав інших суб`єктів; дозволяє мінімізувати можливість зловживань; стимулює зобов`язану особу виконувати судові рішення добровільно та без застосування до неї відповідних санкцій; передбачає можливість застосування додаткових заходів для виявлення реальних перешкод у виконанні судового рішення, зокрема шляхом реагування на це окремими судовими рішеннями; сприяє підвищенню рівня довіри суспільства до судової системи.
Схожі праві висновки зроблені Конституційним Судом України у рішенні у справі за конституційною скаргою Приватного підприємства «Генеральний будівельний менеджмент» про відповідність Конституції України (конституційність) пункту 2 частини другої, частини третьої статті 321 Господарського процесуального кодексу України (щодо гарантування захисту прав і свобод особи за рішенням Європейського суду з прав людини) від 14 лютого 2024 року № 1-р(ІІ)/2024.
Однією із засад здійснення виконавчого провадження визначено забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (пункт 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Згідно з вимогами частини третьої статті 448 ЦПК України скарга повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб – громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються;
5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження;
6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа;
7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця;
8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;
9) викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги;
10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги.
За змістом статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
У постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року в справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року в справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20) викладено правовий висновок про те, що системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом скарги ОСОБА_2 в тому числі є бездіяльність виконавця Кіцманського ВДВС Шивкеник Н. Є. та начальника Кіцманського ВДВС Федоряка В. І. щодо невчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, а саме – не зняття арешту із банківського рахунку, на який надходить пенсія ОСОБА_2 , та не скасування постанови про арешт коштів боржника від 06 жовтня 2025 року безпосередньо виконавцем та начальником виконавчої служби у порядку, визначеному частиною третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».
А тому суд першої інстанції помилково виходив із того, що Михайлюк М. І. оскаржує постанову виконавця про арешт коштів боржника від 06 жовтня 2025 року у ВП № 79264410.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу. Отже, ухвала про залишення скарги на бездіяльність державного виконавця, яка триває, без розгляду з мотивів пропуску процесуального строку подання скарги є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Такі висновки щодо строку звернення зі скаргою висловлені Верховним Судом у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005, від 08 липня 2020 року у справі № 589/6044/13, від 22 грудня 2021 року у справі № 760/19348/20, від 16 жовтня 2023 року у справі № 910/1432/21, від 06 вересня 2024 року у справі № 909/893/17 та від 26 березня 2025 року у справі № 910/1114/21, а тому є сталими і послідовними у їх застосуванні.
Верховний Суд у постановах від 25 березня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц та від 10 січня 2022 року у справі № 908/5303/15 також зазначив, що триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.
Отже, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність виконавця Кіцманського ВДВС Шивкеник Н. Є. та начальника Кіцманського ВДВС Федоряка В. І. щодо невчинення відповідних виконавчих дій у виконавчому провадженні, то така бездіяльність є триваючим правопорушенням і може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.
Оскільки строк на оскарження такої бездіяльності на момент звернення боржника зі скаргою не сплив, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідна скарга подана до суду поза межами встановленого процесуальним законом строку.
Також суд не врахував те, що скарга ОСОБА_2 містить й інші вимоги, які на думку скаржниці, є похідними від вимог про визнання протиправною бездіяльності. Проте, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, правова природа цих вимог судом не досліджувалась, як і не надавалась їм юридична оцінка.
За таких обставин суд ухвалою від 19 листопада 2025 року помилково залишив без розгляду скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність виконавця Кіцманського ВДВС Шивкеник Н. Є. та начальника Кіцманського ВДВС Федоряка В. І.
У зв`язку з помилковим залишенням скарги ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції безпідставно не забезпечив розгляд відповідної скарги по суті її вимог.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції постановив ухвалу, яка перешкоджає провадженню з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України її слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2025 року скасувати та направити справу № 718/3759/23 для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 22 січня 2026 року.

Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК

Судді :       Мирослава Кулянда

Ігор ЛИСАК