Справа №587/4875/24 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Вортоломей І. Г.	
Номер провадження 33/816/181/26 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  172-20 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу про адміністративне правопорушення № 587/4875/24 за апеляційною скаргою захисника СЛУЖЕНКО О. В. на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 27.02.2025, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , 
визнаний винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, і звільнений від адміністративної відповідальності за малозначністю, а за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП провадження у справі закрите за відсутністю складу правопорушення,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
захисника – адвоката Служенко О. В., 
установив:
У поданій апеляційній скарзі захисник СЛУЖЕНКО О. В. просить скасувати постанову судді в частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП через неправильне застосування суддею норм матеріального та процесуального права, а провадження в справі закрити через відсутність складу правопорушення, оскільки в протоколі не зазначено, які саме приписи закону, статутні обов`язки та інструкції порушив ОСОБА_2 , який 05.12.2024 виконував бойове розпорядження № 828 ДСК від 10:00 04.12.2024 та був командиром позиції відділення, тому не доведено наявність суб`єктивної та об`єктивної сторони правопорушення.
Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 27.02.2025 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, але звільнений від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрите. Одночасно було закрите провадження у справі відносно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу цього правопорушення.
Згідно постанови судді, ОСОБА_2 у період час з 07:00 05.12.2024 на території тимчасового розташування в/ч, будучи військовою службовою особою та займаючи посаду начальника командного пункту-заступника начальника штабу з бойового управління, не прибув на службу та не заступив на чергування на КСП батальйону, діючи недбало, протиправно, всупереч інтересам служби, на порушення своїх статутних обов`язків, приписів закону та інструкцій, допустив недбале ставлення до військової служби, а саме безпідставно не з`явився на службу, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення А7076 № 73 від 04.12.2024 ОСОБА_2 також притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за те, що 04.12.2024 близько 09:24 під час виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану на території тимчасового розташування в/ч був виявлений з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме стійкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови. Для проведення медичного огляду був доставлений до медичного пункту в/ч, де відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального приладу Драгер Алкотест 6810.
Здійснивши одночасний розгляд протоколів про адміністративні правопорушення А7076 № 73 від 04.12.2024 за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП і А7076 № 74 від 05.12.2024 за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, суддя суду першої інстанції дійшла висновку про відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, а також про малозначність правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, закривши провадження у справі.
Вислухавши доводи захисника Служенко О. В., яка підтримала свою апеляційну скаргу, просила скасувати постанову судді в частині визнання ОСОБА_2 винним за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а провадження в справі у цій частині закрити через відсутність складу правопорушення, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вказана вище апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Висновки судді суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, і закриття провадження в справі у цій частині, за обставин, викладених в постанові, в апеляційній скарзі захисником не оскаржується. 
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника Служенко О. В. про неправильне визнання ОСОБА_2 винним за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх обґрунтованими, хоч вони і підлягають частковому задоволенню.
Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України), а завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Належна правова процедура – це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП), а особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ч. 1 ст. 8 КУпАП).
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП), а адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП).
Військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За вчинення військових адміністративних правопорушень військовослужбовці, а також військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б КУпАП, за умови, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність (ч. 1, 4 ст. 15 КУпАП).
Здійснивши розгляд протоколу про адміністративне правопорушення серії А7076 № 74 від 05.12.2024, суддя суду першої інстанції дійшла правильного висновку, що ОСОБА_2 , будучи військовою службовою особою, безпідставно не з`явився на службу та не приступив до виконання службових обов`язків, допустивши недбале ставлення до військової служби в умовах особливого періоду, що відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивовано та, окрім відповідного протоколу, об`єктивно підтверджується наявними у справі доказами, а саме:
- актом № 1 про відсутність військовослужбовця на місці несення служби (робочому місці) в/ч від 05.12.2024 (а. с. 23);
- рапортами оперативних чергових командного пункту (а. с. 24, 26), 
- письмовими поясненнями (а. с. 27); 
- копією порядку організації і несення оперативно-чергової та чергової служб у в/ч у 2024 році (а. с. 31-34);
- витягом з наказу командира в/ч № 176 від 20.06.2024 (а. с. 35); 
- графіком несення служби оперативним черговим на КСП 64 на грудень 2024 року (а. с. 47);
- витягом з наказу командира в/ч № НОМЕР_1 від 04.12.2024 (а. с. 61);
- витягом із наказу командира в/ч № 832 від 15.10.2024 (а. с. 62);
- витягом із наказу командира в/ч № 469 від 11.07.2024 (а. с. 63);
- листом щодо ознайомлення ОСОБА_2 з бойовим розпорядженням (а. с. 67);
- витягами з бойового розпорядження в/ч (а. с. 68, 70, 71-72);
- витягом з наказу командира в/ч № 980 від 23.12.2023 (а. с. 69);
- витягом з наказу командира в/ч № 16 від 05.01.2024 (а. с. 73);
- письмовими поясненнями, згідно яких 04.12.2024 ОСОБА_2 був виявлений з ознаками алкогольного сп`яніння та безпідставно не з`явився на військову службу 05.12.2024 і не приступив до виконання службових обов`язків, у зв`язку з чим йому не можливо було своєчасно довести бойове розпорядження від 04.12.2024 № 828, термін виконання якого з 05.12.2024. В ході проведених заходів розшукового характеру на території тимчасового розташування в/ч військовослужбовець ОСОБА_2 був виявлений та ознайомлений під підпис з бойовим розпорядженням, однак приступив до виконання тільки 06.12.2024 (а. с. 59-60). 
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. 
Адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП настає за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Недбале ставлення до військової служби – це невиконання або неналежне виконання службових обов`язків, яке вчиняється через необережність (легковажна поведінка, формальне, неповне або неякісне виконання обов`язків, а також повна бездіяльність (наприклад, неналежне маскування, втрата зброї, ігнорування наказів тощо).
Ця стаття спрямована на забезпечення належного виконання обов`язків військовими, особливо посадовими особами, оскільки легковажність у військовій сфері загрожує обороноздатності.
Безпосереднім об`єктом цього правопорушення є встановлений порядок службової діяльності у сфері реалізації військовими службовими особами своїх прав і виконання обов`язків. З об`єктивної сторони це правопорушення характеризується бездіяльністю у виді недбалого ставлення до служби.
Недбале ставлення до служби передбачає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування, через недбале чи несумлінне ставлення до них. Невиконання службових обов`язків полягає у невиконання дій, які входять до службових обов`язків. Неналежне виконання службових обов`язків полягає в нечіткому, формальному або неповному здійсненні обов`язків. 
При визначенні сфери службової недбалості необхідно установити межі службової компетенції службової особи та конкретне коло її повноважень. Невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним, і набувати вигляду певної лінії поведінки по службі. З цього випливає необхідність установлення конкретних обов`язків, які покладалися на конкретну військову службову особу та які з цих обов`язків не виконані чи виконані неналежним чином, а також які нормативні положення порушені суб`єктом правопорушення. Відповідальність настає лише в тому разі, коли військова службова особа була не лише зобов`язана, а й мала реальну можливість діяти відповідним чином та виконати свої службові обов`язки в повному обсязі. Це адміністративне правопорушення належить до правопорушень з формальним складом, для якого закон вимагає лише встановлення факту діяння, тобто відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби настає незалежно від того, чи призвело це діяння до негативних наслідків та завдання шкоди матеріального характеру.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , будучи військовою службовою особою та займаючи посаду начальника командного пункту-заступника начальника штабу з бойового управління, не прибув на службу та не заступив на чергування на КСП батальйону, тим самим на порушення своїх статутних обов`язків, приписів закону та інструкцій, допустив недбале ставлення до військової служби, а саме безпідставно не з`явився на службу у визначений бойовим розпорядженням командира час. 
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника Служенко О. В. про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_2 фактично внаслідок недбалого ставлення до військової служби безпідставно не з`явився на військову службу у визначений час і не приступив до виконання службових обов`язків щодо бойового розпорядження від 04.12.2024 № 828, термін виконання якого розпочався з 05.12.2024, що повністю охоплюється диспозицією (об`єктивною стороною) ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, так як саме цим розпорядженням командира були установлені конкретні обов`язки, які покладалися на конкретну військову службову особу – ОСОБА_2 та які не були виконані належним чином, що в свою чергу у даному конкретному випадку не потребує обов`язкового додаткового посилання в протоколі про адміністративне правопорушення на нормативно-правові чи підзаконні нормативно-правові акти.
При малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням (ст. 22 КУпАП).
Законодавство України про адміністративні правопорушення не містить повного переліку малозначних діянь або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Однак можна зробити висновок, що це такі адміністративні правопорушення, які не становлять великої суспільної шкоди та не завдають значних збитків державним або суспільним інтересам чи безпосередньо громадянам. Тобто, малозначність правопорушення – це поняття в праві, яке означає, що хоча певна дія або бездіяльність формально порушує закон, вона не є настільки серйозною, щоб тягнути за собою покарання (стягнення).
Не оспорюючи дискреційні повноваження слідчого судді суду першої інстанції щодо визначення малозначності конкретного правопорушення, апеляційний суд вважає, що у разі звільнення порушника від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, не мають повноважень попередньо визнавати порушника винним у вчиненні будь-якого адміністративного правопорушення, яке на їх думку є малозначним.
Так, у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 КУпАП; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 КУпАП (ст. 284 КУпАП).
Таким чином, визнавши вчинене ОСОБА_2 правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, малозначним згідно ст. 22 КУпАП, суддя суду першої інстанції повинна була закрити провадження в справі у цій частині та обмежитись на адресу ОСОБА_2 усним зауваженням, яке відповідно положень ст. 24 КУпАП не є адміністративним стягненням, тому відповідні доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають задоволенню, так як ґрунтуються на вимогах КУпАП.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити постанову згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП, виключивши з її мотивувальної та резолютивної частин посилання судді суду першої інстанції про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, задовольнивши таким чином апеляційну скаргу захисника. В іншій частині постанову судді залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника СЛУЖЕНКО О. В. задовольнити частково.
Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 27.02.2025 відносно ОСОБА_3 змінити у зв`язку із порушенням норми процесуального права, виключивши з її мотивувальної і резолютивної частин вказівку судді суду першої інстанції про «визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП».
В іншій частині постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 27.02.2025 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов