Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
30 січня 2026 року справа №520/23925/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відмові ОСОБА_1 у перерахунку та виплати основного розміру пенсії 58 процентів (вислуга років 21) від суми грошового забезпечення починаючи з 01.01.2008 по теперішній час;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, на підставі Положення про проходження службі рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого 29.07.1991 постановою Кабінет Міністрів України № 114; Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Закону України № 2123 - IX «Про внесення змін до законів України «Про національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статус Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану», перерахувати, виплатити та щомісячно виплачувати позивачу - ОСОБА_1 основний розмір пенсії (за вислугу років 21), з розрахунку: вислуги 20 років за станом здоров`я (через хворобу) - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення, у розмірі - 58 процентів від суми грошового забезпечення, з урахування раніше виплачених сум, починаючи з 01.06.199, довічно.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Харківській області та отримує пенсію, як пенсіонер органів внутрішніх справ відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб». З Органів Внутрішніх справ позивач був звільнений через хворобу. В травні 2025 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо перерахунку пенсії з розрахунку 58% від грошового забезпечення так як був звільнений з Органів внутрішніх справ по ст.64 «Б» через хворобу. Відповідач в перерахунку пенсії відмовив.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.
Вказану ухвалу суду надіслано судом відповідачу з використанням поштового перевізника "Укрпошта", що підтверджується поштовим повідомленням від 24.09.2025. У встановлений судом строк відповідач відзив подав, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог 
Через канцелярію суду позивач подав відповідь на відзив, в якому просив залишити відзив відповідача без задоволення.
Розглянувши усі надані сторонами документи, у тому числі ті, які надійшли до суду через систему "Електронний суд" та наявні у підсистемі "Діловодство спеціалізованого суду" з моменту звернення позивачем до суду з цією позовною заявою, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.
Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив зробити перерахунок та виплату основного розміру пенсії за вислугу років.
Листом від 25.06.2025 відповідач відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку та повідомив, що відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12) за вислугу 20 років призначається в розмірі 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом парової, призначається в розмірі 55 процентів відповідних сум грошовою забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення. За матеріалами пенсійної справи позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ 14.04.1993 через хворобу в запас, загальна вислуга років на момент звільнення зі служби склала 21 рік. Отже призначено пенсію та проводилась виплата у у встановлений на той час відповідно до статті 13 Закону України. Відтак, правових підстав для проведення перерахунку пенсії в розмірі 58 % немає.
Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон № 2262-ХІІ.
З матеріалів справи вбачається, що пенсія позивачу призначена з 12.04.1993.
Відповідно до положень пункту "а" статті 13 Закону № 2262-ХІІ (в редакції чинній на грудень 2006 року), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Отже, за приписами пункту "а" статті 13 Закону №2262-ХІІ спеціальною умовою для встановлення пенсіонеру пенсії за вислугу років у 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення є те, що пенсіонер був звільнений у відставку за віком або за станом здоров`я, у всіх інших випадках пенсія призначається у розмірі 50 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, та відповідно підлягає збільшенню за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до статті 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі Положення № 114), звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:
а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР "Про загальну військову повинність" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
З урахуванням приписів статті 62 Положення № 114 звільнення осіб, які проходять службу в ОВС могло здійснюватися або у запас, або у відставку.
І ці два поняття не можна ототожнювати, оскільки підстави для звільнення в "запас" та "відставку" є різними і тягнуть за собою для особи різні правові наслідки.
При цьому, як було зазначено, пункт "а" статті 13 Закону № 2262-ХІІ наділяє правом на отримання пенсії у розмірі 55 відсотків сум грошового забезпечення лише тих осіб, яких було звільнено саме у відставку за віком або за станом здоров`я.
В свою чергу, в матеріалах справи міститься інформація про призначення пенсії, в якій зазначено про те, що ОСОБА_1 звільнено у запас Збройних Сил за статею 64 «Б» (за хворобою). Факт звільнення позивачем не заперечується.
Так, відповідно до пункту "б" статті 64 Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.
Тобто, в матеріалах справи міститься підтвердження того, що позивача було звільнено зі служби в МВС саме в запас, а не у відставку, а тому позивач не набув права на визначення його початкового розміру пенсії за вислугу років виходячи із 55 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ:14099344) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА