ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року 
м. Київ
справа №728/1651/22
адміністративне провадження № К/990/40326/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого-судді - Мацедонської В. Е.,
суддів: Мельник-Томенко Ж. М., Жука А. В.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року (головуючий суддя Карпушова О. В., судді: Епель О. В., Файдюк В. В.),
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
У грудні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека), у якому просив:
- визнати протиправними та скасувати постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України винесені Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно Сагателяна А. Б., а саме: постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002457; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002454; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002479; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002436; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00003314; постанову від 17 грудня 2021 року ВМ00003745; постанову від 23 грудня 2021 року ВМ00004752; постанову від 23 грудня 2021 року ВМ00004643; постанову від 23 грудня 2021 року ВМ00004644; постанову від 22 грудня 2021 року ВМ00004419; постанову від 22 грудня 2021 року ВМ00004420; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005357; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005519; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005361; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005459; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005634; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005447; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005458; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005640; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005313; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005463; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005420; постанову від 30 грудня 2021 року ВМ00005418; постанову від 05 січня 2022 року ВМ00005926; постанову від 05 січня 2022 року ВМ00005980; постанову від 05 січня 2022 року ВМ00006165; постанову від 05 січня 2022 року ВМ00005868; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00006964; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00006946; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00006963; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00006961; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00006970; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007078; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007096; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007028; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007037; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007095; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007038; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007106; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007075; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007056; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007030; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007072; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007055; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007573; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007559; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007576; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007586; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007592; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007335; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007798; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007334; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007922; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007767; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007721; постанову від 17 січня 2022 року ВМ00008266; постанову від 17 січня 2022 року ВМ00008272; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008389; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008370; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00008006; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008375; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007999; постанову від 06 січня 2022 року ВМ00006846; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007324; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007713; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007719; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008367; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008459; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008452; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008447; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008454; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008451; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008455; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007329; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007997; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007712; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007998; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007328; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008562; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008564; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007715; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00007716; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007711; постанову від 06 січня 2022 року ВМ00006845; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008565; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008563; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007717; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007848; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007322; постанову від 20 січня 2022 року ВМ00008683; постанову від 20 січня 2022 року ВМ00008677; постанову від 20 січня 2022 року ВМ00008629; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007710; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007847; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007746; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007323; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00008005; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007996; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007327; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007321; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008506; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007846; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007714; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007706; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007845; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008505; постанову від 24 січня 2022 року ВМ00008824; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007332; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007844; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008504; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00008004; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007331; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007843; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007320; постанову від 25 січня 2022 року ВМ00008898; постанову від 25 січня 2022 року ВМ00008897; постанову від 25 січня 2022 року ВМ00008884; постанову від 25 січня 2022 року ВМ00008886; постанову від 25 січня 2022 року ВМ00008883; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007728; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007842; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00008003; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007319; постанову від 25 січня 2022 року ВМ00009012; постанову від 25 січня 2022 року ВМ00009003; постанову від 25 січня 2022 року ВМ00009013; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007318; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008503; постанову від 26 січня 2022 року ВМ00009048; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008536; постанову від 26 січня 2022 року ВМ00009110; постанову від 26 січня 2022 року ВМ00009111; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007992; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007991; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008501; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007841; постанову від 26 січня 2022 року ВМ00009047; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00008001; постанову від 26 січня 2022 року ВМ00009076; постанову від 26 січня 2022 року ВМ00009078; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007840; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008553; постанову від 21 січня 2022 року ВМ00009227; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007317; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008500; постанову від 26 січня 2022 року ВМ00009040; постанову від 26 січня 2022 року ВМ00009041; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007839; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007326; постанову від 27 січня 2022 року ВМ00009163; постанову від 27 січня 2022 року ВМ00009192; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008535; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008499; постанову від 21 січня 2022 року ВМ00009161; постанову від 27 січня 2022 року ВМ00009162; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007330; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007988; постанову від 28 січня 2022 року ВМ00009266; постанову від 28 січня 2022 року ВМ00009243; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008552; постанову від 31 січня 2022 року ВМ00009401; постанову від 31 січня 2022 року ВМ00009375; постанову від 31 січня 2022 року ВМ00009374; постанову від 31 січня 2022 року ВМ00009400; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008551; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00007114; постанову від 19 січня 2022 року ВМ00008548; постанову від 01 лютого 2022 року ВМ00009453; постанову від 01 лютого 2022 року ВМ00009459; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002313; постанову від 01 лютого 2022 року ВМ00009482; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002422; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002187; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002315; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002326; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002190; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002184; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002188; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002177; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002189; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002289; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002296; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002168; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002278; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00001977; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002066; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00001907; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002051; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00001899; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002152; постанову від 09 грудня 2021 року ВМ00002524; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00002986; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002596; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00002962; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002666; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002756; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00002989; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002661; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00003058; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002595; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002600; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002743; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00003062; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002667; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00002987; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00002967; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00003057; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002597; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00002965; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002594; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002598; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002749; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00003064; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002607; постанову від 14 грудня 2021 року ВМ00002963; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002668; постанову від 13 грудня 2021 року ВМ00002803; постанову від 13 грудня 2021 року ВМ00002802; постанову від 13 грудня 2021 року ВМ00002779; постанову від 15 грудня 2021 року ВМ00003509; постанову від 20 грудня 2021 року ВМ00004026; постанову від 20 грудня 2021 року ВМ00003993; постанову від 20 грудня 2021 року ВМ00004057; постанову від 20 грудня 2021 року ВМ00004056; постанову від 25 січня 2022 року ВМ00008859; постанову від 11 січня 2022 року ВМ00007325; постанову від 18 січня 2022 року ВМ00008457; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007709; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007995; постанову від 26 січня 2022 року ВМ00009054; постанову від 31 січня 2022 року ВМ00009396; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007838; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007837; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002182; постанову від 08 грудня 2021 року ВМ00002178; постанову від 10 грудня 2021 року ВМ00002746; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007732; постанову від 12 січня 2022 року ВМ00007718; постанову від 11 червня 2022 року ВМ00007333; постанову від 21 січня 2022 року ВМ00008723; постанову від 06 січня 2022 року ВМ00006865; постанову від 20 січня 2022 року ВМ00008674;
- провадження у справах про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що всі оскаржувані постанови винесені відносно позивача протягом короткого періоду часу та пов`язані з перевезеннями, які здійснювалися ТОВ «БАХМАЧГАЗБУДСЕРВІС» одними й тими ж автомобілями по одному й тому самому маршруту з с. Ярошівка, Фастівського району, Київської області в с. Горбані, Бориспільського району, Київської області. Зазначає, що оскаржувані постанови не в повній мірі відповідають вимогам Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, оскільки не містять категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, повної маси транспортного засобу, ширини, висоти, довжини, розподілу навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичної міжосьової відстані, фактичної шинності (кількості коліс) на вісі. В оскаржуваних постановах також відсутня конкретна інформація про нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на відповідних ділянках автомобільних доріг, та дані про розмір похибки технічного засобу, яким здійснювалось вимірювання.
ІІ. Установлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, судове рішення суду апеляційної інстанції та мотиви його ухвалення.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ОСОБА_1 є керівником ТОВ «Бахмачгазбудсервіс».
У період з грудня 2021 року по червень 2022 року Укртрансбезпекою було складено 242 постанови по справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання (місцезнаходження юридичної особи) на території України - Сагателяна А. Б. Цими ж постановами притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафів за правопорушення, відповідальність за які передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП.
Копії вищевказаних постанов були направлені позивачеві засобами поштового зв`язку на адресу його місця проживання.
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2024 року позов задоволено частково. Скасовано постанову серії ВМ00002436 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 08 грудня 2021 року, відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00005634 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 30 грудня 2021 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ 00005868 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 06 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 34 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00007721 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 34 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00008447 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 18 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00008451 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 18 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 34 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00008562 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 19 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00008677 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 20 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00007995 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00007327 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 11 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 34 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00007846 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00007714 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 34 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00007845 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 12 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00008563 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 19 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Скасовано постанову ВМ00006865 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 06 січня 2022 року відносно ОСОБА_1 за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції зазначив, що з аналізу даних постанов убачаються істотні розбіжності в результатах зважування одного і того самого автомобіля в одному рейсі через незначний проміжок часу, які вимірюються в тонах. Спірними постановами зафіксовані фактично два порушення в частині у сфері безпеки на автомобільному транспорті: 1) перевищення загальної маси транспортного засобу; 2) навантаження на здвоєні осі транспортного засобу.
Наведене, на переконання суду першої інстанції, свідчить про те, що спірними постановами фактично зафіксовані у автоматичному режимі одне й те саме правопорушення, на шляху прямування відповідно до маршруту, а саме: з с. Ярошівка, Фастівського району Київської області в с.Горбані, Бориспільського району, Київської області. Отже, в межах цих правовідносин мав місце одночасний розгляд адміністративних справ (в один і той же день) одним і тим же органом та під час прийняття постанов за вчинення одного і того ж правопорушення (з урахуванням часових рамок вчинення цих правопорушень), відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП, а тому суд вважає, що за наслідками їх розгляду підлягала застосуванню частина друга статті 36 КУпАП, тобто, за результатами розгляду відповідач повинен був накласти лише одне адміністративне стягнення (навантаження на здвоєні осі транспортного засобу) і лише один раз, тобто шляхом винесення однієї постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Із встановлених обставин справи суд першої інстанції виснував, що в даному випадку має місце подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів за фактично одне і те ж правопорушення, що є непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідач діяв не у спосіб, що передбачений чинним законодавством України. У зв`язку з цим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що постанови серії ВМ00002436 від 08 грудня 2021 року, ВМ00005634 від 30 грудня 2021 року, ВМ 00005868 від 06 січня 2022 року, ВМ00007721 від 12 січня 2022 року, ВМ00008447 від 18 січня 2022 року, ВМ00008451 від 18 січня 2022 року, ВМ00008562 від 19 січня 2022 року, ВМ00008677 від 20 січня 2022 року, ВМ00007995 від 12 січня 2022 року, ВМ00007327 від 11 січня 2022 року, ВМ00007846 від 12 січня 2022 року, ВМ00007714 від 12 січня 2022 року, ВМ00007845 від 12 січня 2022 року, ВМ00008563 від 19 січня 2022 року, ВМ00006865 від 06 січня 2022 року по справам про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, згідно яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП у вигляді штрафу підлягають скасуванню, а провадження в справах про адміністративне правопорушення в цій частині закриттю.
Не погоджуючись з рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2024 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в цій частині. Також, Укртрансбезпека, уважаючи помилковими висновки суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, оскаржила до Шостого апеляційного адміністративного суду рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2024 року в цій частині.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Укртрансбезпеки на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 20 серпня 2024 року.
09 жовтня 2024 року Шостий апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу, якою заяву адвоката Кінебас Олексія Михайловича, що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про зупинення провадження у справі № 728/1651/22 задоволено. Зупинено апеляційне провадження у справі № 728/1651/22 до прийняття Конституційним Судом України рішення за конституційними скаргами № 18/223(23) ( ОСОБА_2 ) та № 18/277(23) ( ОСОБА_3 ) з питань «конституційності» частини першої статті 14-3 та частини другої статті 132-1 КУпАП.
Зупиняючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалою Першої колегії суддів Першого Сенату Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року № 150-1(І)2023 відкрито конституційне провадження за скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 14-3, частини другої статті 132-1 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції зауважив, що зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, є доцільним у випадках, коли предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми закону чи іншого акту, якими врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи. В інших випадках визнання неконституційним закону чи іншого акту не матиме впливу на правове регулювання відносин, що виникли (відбулися) до ухвалення рішення Конституційним Судом України.
Натомість, суд апеляційної інстанції констатував, що частиною першою статті 14-3 та частиною другою статті 132-1 КУпАП врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи, а саме встановлена адміністративна відповідальність. Отже, оскільки норми частини першої статті 14-3, частини другої статті 132-1 КУпАП, на підставі яких позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності оскаржуваними у цій справі постановами відповідача, є предметом конституційного контролю, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зупинення апеляційного провадження в цій справі до прийняття Конституційним Судом України рішення за конституційними скаргами № 18/223(23) ( ОСОБА_2 ) та № 18/277(23) (Диняка С. В.) з питань «конституційності» частини першої статті 14-3 та частини другої статті 132-1 КУпАП.
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
22 жовтня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Укртрансбезпеки на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі частини третьої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2025 року (у зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н. М. у відпустці) визначено склад суду для розгляду цієї касаційної скарги: ОСОБА_4 (головуючий суддя), Мельник-Томенко Ж. М., Жук А. В.
ІV. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Скаржник уважає, що у межах згаданої конституційної скарги Конституційний Суд України не буде вирішувати або встановлювати будь-які конкретні факти та обставини, що матимуть значення для розгляду справи № 728/1651/22 та щодо юридичної відповідальності фізичної особи (позивача), який виступає як керівник юридичної особи. Зазначає, що предметом розгляду справи № 728/1651/22 є не притягнення до адміністративної відповідальності, а надання оцінки індивідуальним актам суб`єкта владних повноважень та оцінка відповідності дій посадових осіб Укртрансбезпеки процедурним нормативно-правовим актам, які застосовуються під час винесення оскаржуваних постанов.
Відповідач звертав увагу суду, що за змістом конституційної скарги, поданої ОСОБА_3 , за якою відкрито конституційне провадження, йдеться про дотримання балансу суспільних інтересів при виконанні Укртрансбезпекою свого обов`язку з додержання процедури притягнення до відповідальності за правопорушення у сфері безпеки на транспорті, що виконується для запобігання матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування через призму рівності громадян перед законом, принципу презумпції невинуватості та принципу індивідуалізації юридичної відповідальності.
Укртрансбезпека зауважила, що апеляційний суд при вирішенні питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, належним чином не проаналізував підстави для звернення до Конституційного Суду України, зв`язок між конституційною скаргою ОСОБА_3 та предметом справи № 728/1651/22, наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, не дав належної оцінки доводам відповідача про відсутність взаємозв`язку правовідносин у справі за конституційною скаргою із спірними правовідносинами у цій справі через оцінку підстав позову і конституційної скарги, та прийняв, на думку скаржника, передчасне та необґрунтоване рішення про зупинення провадження у справі. На переконання скаржника, зупинення провадження у цій справі призводить до затягування її розгляду, що негативно впливає на можливість наповнення державного бюджету в частині можливості стягнення коштів на відновлення пошкоджених автомобільних доріг.
Позивач подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить відмовити у її задоволенні, ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін. Наголошує, що з оскаржуваних постанов відповідача очевидно слідує, що штраф був накладено на позивача саме як фізичну особу, а не як керівника юридичної особи, а також доводить, що в разі визнання Конституційним Судом України неконституційними норми статтей 14-3, 132-1 КУпАП, вказаний Кодекс у цій частині буде в розумінні Конституції України «законом, яким скасовано відповідальність особи», а отже в силу приписів Основного Закону України (стаття 58) буде мати зворотну силу, тобто поширюватися і на правопорушення, які вчинені до визнання цих норм неконституційними. Позивач стверджує, що визнання Конституційним Судом України неконституційними положення статтей 14-3, 132-1 КУпАП буде означати скасування відповідальності за адміністративне правопорушення у розумінні статті 8 цього Кодексу, а тому повинно бути враховане під час надання правової оцінки діям Укртрансбезпеки у спірних правовідносинах.
При цьому, позивач послався на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові 06 вересня 2023 року у справі № 158/2439/22, за якою: «розумна передбачуваність судового рішення, дозволяє уникнути ситуації, за якої при вирішенні справи застосовано неконституційну норму і особа позбавлена переглянути таке рішення суду за виключними обставинами». 
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина перша статті 8 цього Кодексу установлює, що всі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Стаття 44 КАС України визначає права та обов`язки учасників справи. Так, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники справи мають право, серед іншого: брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Положення статті 236 КАС України передбачає підстави зупинення провадження у справі. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
VІ. Висновки Верховного Суду
У силу положень статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Касаційне провадження у цій справі відкрите у зв`язку з незгодою відповідача про постановлення судом апеляційної інстанції ухвали про зупинення провадження на підставі пункту 3 частини першої 236 КАС України (з огляду на об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження).
З цього приводу Верховний Суд уважає за доцільне зазначити таке.
У постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 826/25204/15 Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду (далі - Об`єднана палата) узагальнив основні підходи, які мають застосовуватися судами при вирішенні питання про зупинення провадження в адміністративній справі на підставі пункту 3 частини першої статті 236 КАС України у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження.
Так, у цій постанові Об`єднана палата наголосила, що, вирішуючи питання щодо зупинення провадження в адміністративній справі з підстав, визначених пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України, суд з метою дотримання критеріїв законності та обґрунтованості судового рішення повинен належним чином проаналізувати ймовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їхній взаємозв`язок із спірними правовідносинами, що є предметом розгляду в адміністративній справі, підставами позову, і відобразити відповідні висновки у своїй ухвалі щодо: а) неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи; б) наявності зв`язку між очікуваним рішенням Конституційного Суду України та обставинами конкретної адміністративної справи, а також можливого застосування у відповідній справі норм закону, щодо якого поставлено питання про неконституційність.
В основу вказаного підходу до оцінки підстав для зупинення провадження в адміністративній справі покладено визначення взаємозв`язку між обставинами справи та законодавчою нормою, щодо якої вирішується питання про її конституційність, а також належного обґрунтування судом такого взаємозв`язку, що вимагає принаймні (1) визначення конкретної норми закону (іншого правового акта), на підставі якого ухвалений індивідуальний акт, (2) співставлення цієї норми з об`єктом судового конституційного контролю, (3) встановлення тієї обставини, що і підставою для видавання оскарженого індивідуального акта (вчинення дій, допущення бездіяльності), і об`єктом перевірки щодо її відповідності конституції (конституційності) є одна й та сама норма права.
Об`єднана палата вказала, що під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.
Поряд з цим, за приписами частин першої та другої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Згідно зі статтею 58 Основного Закону України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.
Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абзаци другий, третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99).
Зазначений принцип також знайшов своє відображення у низці законодавчих актів, зокрема, у статті 8 КУпАП, частиною другою якої передбачено, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів, водночас закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
При цьому положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи) (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99).
Отже, за чинного правового регулювання закони, інші правові акти або їх окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, але не раніше дня ухвалення ним рішення.
Виключенням із цього правила може бути надання нормі права ретроактивної дії у випадках пом`якшення або скасування юридичної відповідальності фізичної особи (стаття 58 Конституції України; Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99).
Тож зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, за оцінкою об`єднаної палати, є доцільним у випадках, коли предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми закону чи іншого акту, якими врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи.
В інших випадках визнання неконституційним закону чи іншого акту не матиме впливу на правове регулювання відносин, що виникли (відбулися) до ухвалення рішення Конституційним Судом України.
Зупинення провадження в адміністративних справах до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі може бути визнано необхідним за умов дійсної пов`язаності потенційного результату розгляду цього питання із фактичними обставинами адміністративної справи та належного обґрунтування судом необхідності такого зупинення.
Застосовуючи наведені підходи до обставин цієї справи, Суд приходить до таких висновків.
Як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, предметом оскарження у цій справі є 242 постанови Укртрансбезпеки по справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання (місцезнаходження юридичної особи) на території України, про притягнення ОСОБА_1 відповідно до статті 14-3 КУпАП до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафів за правопорушення, відповідальність за які передбачена частиною другою статті 132-1 КУпАП.
Водночас, суд апеляційної інстанції встановив, що ухвалою Першої колегії суддів Першого Сенату Конституційного Суду України від 13 вересня 2023 року № 150-1(I)/2023 відкрите конституційне провадження за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 14-3, частини другої статті 132-1 КУпАП.
Так, частиною першою статті 14-3 КУпАП визначено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб .
Частиною другою статті 132-1 КУпАП установлено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Наведеними нормами врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи, а саме встановлена адміністративна відповідальність. 
Серед підстав позову сторона позивача зазначає, що стаття 14-3 та стаття 132-1 КУпАП України, на підставі яких прийняті оскаржувані постанови порушують принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності та принцип правової (юридичної) визначеності, а відтак суперечать вимогам частини другої статті 8, статті 22, частинам першій та другій статті 24, частині другій статті 61, статтям 62, 64 Конституції України, а тому застосуванню підлягають положення Конституції України як норми прямої дії згідно з частиною четвертою статті 7 КАС України, а покарання, передбачене статтею 132-1 КУпАП та адміністративні стягнення, застосовані до позивача у відповідності до оскаржуваних постанов, суперечать Конституції України, оскільки порушують конституційний принцип справедливості і призначення покарання.
Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції, зупиняючи провадження у цій справі до прийняття Конституційним Судом України рішення з питань «конституційності» частини першої статті 14-3 та частини другої статті 132-1 КУпАП, обґрунтовано виходив з того, що предмет зазначеної конституційної скарги безпосередньо стосується правовідносин, з приводу яких ОСОБА_1 звернувся до суду у справі № 728/1651/22 за захистом своїх прав та інтересів.
Оскільки норми частини першої статті 14-3, частини другої статті 132-1 КУпАП, на підставі яких позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності оскаржуваними у цій справі постановами відповідача, є предметом конституційного контролю, то правильними також є висновки суду апеляційної інстанції про неможливість розгляду цієї справи до розгляду вищевказаної справи Конституційним Судом України.
Більш того, колегія суддів звертає увагу, що подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 283/91/22, при цьому правовідносини у цій справі є тотожними до правовідносин у справі № 728/1651/22, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх неврахування чи відступу від них.
За таких умов, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.
Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції порушень норм процесуального права не допустив, то колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
З огляду на результат касаційного розгляду справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення.
Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя В. Е. Мацедонська
Судді Ж. М. Мельник-Томенко
А. В. Жук