ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" листопада 2025 р.           Справа№ 910/7574/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Гаврилюка  О.М. 
          Майданевича А.Г. 
 
при секретарі судового засідання: Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від позивача: Коробейник А.В. (поза межами приміщення суду);
від відповідача: Гнідченко Г.Г. (поза межами приміщення суду),
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут"
на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 року (дата підписання повного тексту 31.08.2023 року)
у справі №910/7574/23 (суддя Маринченко Я.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут"
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР»
про визнання припиненим зобов`язання,-                                        

                                                             ВСТАНОВИВ: 
          Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Мегабанк" (далі - відповідач) про визнання припиненим зобов`язання за договором про надання гарантії № 401 від 29.10.2021 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" та  Акціонерним товариством "Мегабанк" у розмірі 80219,18 грн, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
          Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання зобов`язань за договором про надання гарантії №401 від 29.10.2021 року в розмірі 80 219,18 грн припиненими шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 року у справі № 910/7574/23 у задоволенні позову відмовлено повністю.
          Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 року та ухвалити нове рішення суду, яким позов задовольнити.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.
          Так, скаржник вказав, що з урахуванням доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), усі дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (як ліквідатора банку) після  скасування рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 року «Про віднесення  Акціонерного Товариства «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних є неправомірними, а такі докази є недопустимими та необґрунтованими. 
          При цьому, скаржник наголосив, що заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог позивач направив після набрання законної сили рішення Окружного адміністративного суду  міста Києва від 10.11.2022 року ,яким визнано протиправним і скасовано рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 року «Про віднесення Акціонерного товариства «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних. 
          Водночас, за твердженням скаржника в даній справі відповідачем не оспорювалось дійсність зарахування зустрічних однорідних вимог або повідомлення про зарахування зустрічних однорідних вимог №40701-Сл-8910323 від 28.03.2023 року. Оскаржуване судове рішення також не містить висновку про недійсність вказаних правочинів.
          Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.09.2023 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут " на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/7574/23 залишено без руху.
          Апелянтом протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху було усунено недоліки та подано до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору.
          Відтак, скаржником усунено недоліки поданої апеляційної скарги.          
          Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 у справі №910/7574/23.своєю ухвалою від 05.10.2023 року.
04.10.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника  позивача до суду надійшли уточнення до апеляційної скарги, відповідно до яких представник позивача просив рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 року у справі №910/7574/23 скасувати ти прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.   
20.10.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника  відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник відповідача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення  господарського суду без змін.
При цьому, представник відповідача, зокрема зазначив, що згідно чинного законодавства України розпочата процедура  ліквідації (припинення) банку не можу бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними)  та скасування індивідуального акту Національного банку України, що був підставою для її початку.
Визнання  протиправним (незаконним)  та скасування індивідуального акту Національного банку України не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення, і дана обставина  не може бути підставою для  визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання  протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених Фондом у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку.
Більше того, за твердженням представника відповідача, згідно чинного законодавства України розпочата процедура  ліквідації банку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України  та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку.
Нормами чинного законодавства України чітко визначено, що визнання  протиправним та скасування рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 року «Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможніх» не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення. 
05.11.2024 року до Північного апеляційного господарського суду через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР»  про залучення до участі у справі №910/7574/23 правонаступника відповідача, яка мотивована тим, що  03.09.2024 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР» було укладено договір № GL19N1126314 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Липовенко С. М. та зареєстрований в реєстрі за № 720.
Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/4488/23 від 08.11.2023 року, у зв`язку перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/7574/23.
  Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Коротун О.М.
  Північний апеляційний господарський суд прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/7574/23 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду:     головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г. своєю ухвалою від 08.11.2023 року.
08.11.2023 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду було оголошено перерву на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.
20.11.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника скаржника   надійшло клопотання про   зупинення провадження у справі   до набрання законної сили   рішенням у справі №640/12723/22, що перебуває на розгляді Верховного Суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" про зупинення апеляційного провадження у справі. Зупинено апеляційне провадження у справі №910/7574/23 до вирішення по суті та набрання законної сили рішенням по справі №640/12723/22, що перебуває на розгляді Верховного Суду. Зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати розгляду Верховним Судом   справи № 960/12723/22.
05.11.2024 року до Північного апеляційного господарського суду через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР»  про залучення до участі у справі №910/7574/23 правонаступника відповідача.
14.08.2025 року до Північного апеляційного господарського суду через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вінстар" про поновлення провадження у справі, в якому заявник просив суд поновити провадження у справі №910/7574/23, у зв`язку з прийняттям 24.06.2025 року Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду постанови у справі №640/12723/22.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ВІНСТАР" про поновлення провадження у справі №910/7574/23 задоволено.          Поновлено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 року у справі №910/7574/23.
01.09.2025 року до Північного апеляційного господарського суду через Електронний кабінет в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» від  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР» надійшли додаткові письмові пояснення у справі №910/7574/23, відповідно до яких представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР», зокрема, вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР», набувши права вимоги за договором № 401 про надання гарантії від 29.10.2021 року, укладеним між - Акціонерним товариством  «Мегабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю  «СУМИ ГАЗЗБУТ», заміни в АТ «Мегабанк» у матеріальних правовідносинах, щодо яких виник спір у цій справі № 910/7574/23, а отже - має бути залучений у справі саме як правонаступник відповідача.
Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/2214/25 від 22.09.2025 року, у зв`язку перебуванням судді Коротун О.М. у відрядженні, відповідно до підпунктів 2.3.22., 2.3.43. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/7574/23.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2025 року сформовано колегію суддів у складі:    Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2025 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі №910/7574/23 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)),               Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.
22.09.2025 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника  позивача до суду надійшли письмові заперечення на заяву про залучення до участі у справі №904/2089/23 правонаступника відповідача,  відповідно до якого представник позивача просив суд  відмовити в заяві Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ВІНСТАР" про залучення до участі у справі № 910/7574/23 правонаступника відповідача.
24.09.2025 року в судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду була оголошена перерва на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.
29.09.2026 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР»    надійшли додаткові письмові пояснення у справі № 910/7574/23/, відповідно до яких представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР», зокрема зазначив, що заборона здійснювати зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами в межах ліквідаційної процедури банку є імперативною нормою, закріпленою спеціальним законом - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Акціонерним товариством  «Мегабанк» дотримано вимог вищезазначених норм законодавства.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2025 року на підставі ст. 52 Господарського процесуального кодексу України  заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР» про залучення до участі у справі № 910/7574/23 правонаступника відповідача задоволено. Замінено Акціонерне товариство «Мегабанк» (відповідач у справі) на його правонаступника  Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВІНСТАР».
Представник скаржника в судовому засіданні 12.11.2025 року Північного апеляційного господарського суду підтримав  доводів апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції  скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.  
Представник відповідача в судовому засіданні 12.11.2025 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити - без змін.
          Відповідно до  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
          Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
           29.10.2021року між Акціонерним товариством «Мегабанк» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (Клієнт) було укладено договір про надання гарантії №401 (далі - договір) відповідно до умов якого Банк надає Клієнту послуги з видачі тендерної гарантії на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (Бенефіціар) з метою забезпечення виконання Клієнтом зобов`язання перед Бенефіціаром за закупівлею: Договором транспортування природного газу №1910000198 від 16.12.2019 на наступних умовах:
          - сума гарантії - 8000000 грн;
          - строк дії гарантії - до 28.10.2022 року включно.  
          Відповідно до п. 2.3.1 договору за надання Банком послуг за цим договором Клієнт зобов`язується  щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця протягом  строку дії гарантіє сплачувати Банку комісійну винагороду в розмірі 3% річних із розрахунку суми гарантії, фактичної кількості днів у місяці та у році. Комісійна винагорода сплачується  на рахунок № НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ 39586236 у АТ "Мегабанк».
          Договір набуває чинності з дати  його підписання  сторонами та діє до 28.10.2022 року, але не менше ніж до повного  виконання сторонами  зобов`язань за договором (п. 5.1 договору).
          Постановою правління Національного банку України №261-рш/БТ від 02.06.2022 року Акціонерне товариство "Мегабанк" віднесено до категорії неплатоспроможних банків.
          Рішенням №383 від 02.06.2022 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення відповідача з ринку та призначено з 03.06.2022 року тимчасову адміністрацію.
          Постановою правління Національного банку України №362-рш від 21.07.2022 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано відповідача.
          Рішенням №506 від 21.07.2022 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації відповідача.
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції,   15.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЙЕ Енергія» (первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №12А167-28-23 (далі - договір про відступлення права вимоги), відповідно до умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до Акціонерного товариства  «Мегабанк» за договором №59/2021 банківського строкового вкладу юридичної особи (з виплатою процентів щомісяця) від 24.09.2021 року. 
          Відповідно до п.1.2 договору за цим договором новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника виконання визначеного в основному договорі зобов`язання з повернення грошових коштів (вкладу) в розмірі 80219,18 грн.
          Листом №40701-Сл-890-0323 від 28.03.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» повідомило Акціонерне товариство «Мегабанк» про заміну кредитора у зобов`язанні.
           28.03.2023 року  Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" було направлено на адресу Акціонерного товариства "Мегабанк" заяву про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 28.03.2023 року за вих. №40701-Сл-891-0323 (а.с. 19).
          Так, за твердженням скаржника, зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут»"   перед Акціонерним товариством   Мегабанк  щодо погашення комісійної винагороди за договором про надання гарантії №401 від 29.10.2021 року  припинено одностороннім правочином про зарахування зустрічних однорідних вимог.
          Разом з цим, в матеріалах справи наявна адресована відповідачу заява Акціонерне товариство «Мегабанк від 11.04.2023 №5620 про те, що враховуючи той факт, що станом на дату надання відповіді на повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні від 28.03.2023 за вих. №40701-Сл-890-0323 Акціонерне товариство «Мегабанк письмової згоди Товариству з обмеженою відповідальністю  «Йе Енергія»  вчиняти будь-які правочини відносно предмета застави не надавало, керуючись приписами норм  ст. 516 Цивільного кодексу України  та умовами договору застави, зокрема п.6.4. договору застави, повідомлено, що договір №12Al67-28-23 про відступлення права вимоги від 15.03.2023 року вважається недійсним, правові підстави для заміни кредитора з Товариства з обмеженою відповідальністю «Йе Енергія»  на Товариство з обмеженою відповідальністю ""Сумигаз збут" у зобов`язанні, які зазначені позивачем у повідомленні про заміну кредитора у зобов`язанні від 28.03.2023 року за вих. № 40701-Сл-890-0323, відсутні (а.с. 83-64).
          Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
          Зміст правочину складають права та обов`язки, про набуття, припинення та зміну яких домовилися учасники правочину, а також особи, визначені сторонами в якості учасників цього правочину.
          Згідно  ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути заміненим іншою особою, у тому числі, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
          Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України).
          Відповідно до ст. 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.
          Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
          Суперечність договору положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.
          Згідно п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі. 
          Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на правочини, зобов`язання за якими припиняються у процедурі
ліквідаційного неттінгу, що здійснюється в порядку, встановленому статтею 54-1 цього Закону, та припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується. Зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється під час задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора банку і в сумі, що не перевищує суму акцептованих вимог за заявою банку.
          При цьому, задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.
          З цього приводу Верховним Судом зроблено правові висновки, зазначені у постанові від 31.01.2024 року у справі №910/7660/23, про те, що непоширення обмежень, встановлених цим пунктом, на припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, не стосується випадків, коли боржник став кредитором банку внаслідок укладення правочину про уступку права вимоги з первісним кредитором, що прямо заборонено нормою п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та ч. 5 ст. 36 цього закону, оскільки такий правочин має наслідком саме поєднання боржника і кредитора в одній особі.
          Тобто, припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в процесі ліквідації банку є порушенням вимог чинного законодавства, зокрема черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбаченого ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, у тому числі на підставі судового рішення, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.
          Аналогічна правова позиція викладена  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №910/23398/16, постановах Верховного Суду від 02.03.2018 року у справі №910/8297/17, від 20.03.2018 року у справі №910/3226/17, від 29.08.2018 року у справі №910/3361/17.
          Крім того, колегія також враховує позицію, надану у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №916/4737/14, що проведення зарахування зустрічних однорідних вимог з погашення заборгованості кредитора банку перед банком безпосередньо під час ліквідаційної процедури такого банку є можливим лише за наявності умов, визначених ч. 2 п. 8 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
          Таким чином, судом першої інстанції  при винесенні оскаржуваного рішення не порушені норми матеріального права. 
          При цьому, те, що заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог позивач  направив відповідачу після набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 року у справі №640/12723/22 про визнанння протиправним та скасування рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 року «Про віднесення Акціонерного товариства «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних» не впливає на застосування до спірних правовідносин п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України  Про систему гарантування вкладів фізичних осіб    в силу вимог норми ч. 3 ст. 79 Закону України  Про банки та банківську діяльність  та ч. 10  ст. 266-1 КАСУ, відповідно до якої суд не може прийняти будь-яке інше рішення, що може мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та/або ліквідації банку.          
          Водночас, за загальним правилом недійсне рішення органу влади не породжує будь-яких правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Проте, у даному випадку мова йде про виведення з ринку та ліквідацію банківської установи, що зумовлює застосування до правовідносин спеціального режиму правового регулювання, у тому числі ст. 602 Цивільного кодексу України, яка встановлює імперативну заборону заліку зустрічних вимог, стороною яких є неплатоспроможний банк.
          За визначенням ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".
          Національний банк України зобов`язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі наявності хоча б однієї з підстав, визначених ст. 76 Закону України "Про банки та банківську діяльність".
          Відповідно до ст. 76 Закону України "Про банки та банківську діяльність" розпочата процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку не може бути зупинена/припинена, у тому числі в разі визнання протиправними (незаконними) та скасування індивідуальних актів Національного банку України та/або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що були підставою для її початку.
          Відтак, посилання та доводи скаржника про оскарження рішення Національного банку України (регулятора) про припинення банку є помилковими, оскільки, правильно як встановлено судом першої інстанції, ці обставини ніяким чином не можуть вплинути на правове регулювання  ст. 602 Цивільного кодексу України  та статей 36,  37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, що з урахуванням доктрини   «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), усі дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (як ліквідатора банку) після  скасування рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 року «Про віднесення  Акціонерного Товариства «Мегабанк» до категорії неплатоспроможних є неправомірними.
          Водночас, колегія суддів відзначає, що Верховним Судом 24.06.2025 року було ухвалено постанову у справі № 640/12723/22, відповідно до якої касаційну скаргу Національного банку України задоволено, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2023 року у справі № 640/12723/22 скасовано, ухвалено нове рішення, яким в  задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 року «Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних» відмовлено. Тобто рішення №261-рш/БТ Правління Національного банку України від 02.06.2022 року «Про віднесення Акціонерного товариства "Мегабанк" до категорії неплатоспроможних» є законним. 
          Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.
          Відповідно до ч. 4        ст.  11 Господарського процесуального кодексу України        суд застосовує при розгляді справ        Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод        1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
          Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування    практики Європейського суду з прав людини»    визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
                    У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
          У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).
          У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
          ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).
          Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).
          Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
          Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).
          Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1        статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод        зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
          У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1        статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод        зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
          У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
          Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.    
          Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що  мотиви апеляційної скарги   Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві за первісними вимогами, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.   
          Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.           
          При цьому, колегія суддів погоджується з твердженнями відповідача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

                                                            УХВАЛИВ:
           1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумигаз збут" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 року  у справі №910/7574/23 залишити без задоволення.                                     
           2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2023 року у справі №910/7574/23   залишити без змін.      
           3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.    
           4.     Матеріали справи №910/7574/23 повернути до Господарського суду  міста Києва.
                    
                    Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                О.М. Гаврилюк

                                                                                А.Г. Майданевич

Дата підписання 25.11.2025 року.