Справа № 615/2741/25
Провадження № 1-кп/615/39/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді      ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області об`єднане кримінальне провадження № 12025221050000267 від 22.08.2025, № 12025226020000166 від 15.10.2025, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шелестове Краснокутського району Харківської області, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , маючого середню освіту, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 27 червня 2025 року Валківським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 389 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора      ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілої      ОСОБА_7 ,
обвинуваченого     ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення згідно із ст. 129 Конституції України є однією з основних засад судочинства. 
Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визнаються законом.
Як установлено ст. 298 КУпАП, яка кореспондується із ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, установами, організаціями, посадовими особами і громадами.
ОСОБА_4 з 06 квітня 2025 року перебуває на обліку ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області як особа, що вчинила домашнє насильство, оскільки в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за місцем спільного проживання з співмешканкою ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття та моралі, систематично вчиняв відносно ОСОБА_7 психологічне та фізичне насильство, що призводило до психологічних страждань, спричинило емоційну невпевненість потерпілого та погіршення якості життя.
Так, 05 квітня 2025 року приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи вдома за адресою: АДРЕСА_3 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття та моралі, безпідставно ображав свою колишню співмешканку ОСОБА_7 , виражався на її адресу нецензурною лайкою, наніс їй удар долонею по обличчю, завдаючи тим самим фізичних та психологічних страждань потерпілій.
Тим самим, ОСОБА_4 вчинив відносно потерпілої ОСОБА_7 фізичне та психологічне насилля, що призвело до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.
Цього ж дня, працівниками ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області стосовно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ 035688 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства та постановою Валківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2025 року останнього визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.
Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 , 25 травня 2025 року приблизно о 19 годині 30 хвилині за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру стосовно своєї співмешканки ОСОБА_7 , а саме на ґрунті ревнощів висловлювався нецензурною лайкою та наніс удар рукою в область голови.
Тим самим, ОСОБА_4 вчинив відносно потерпілої ОСОБА_7 фізичне та психологічне насилля, що призвело до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.
25 травня 2025 року за вищевказаним фактом працівниками ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області стосовно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства серії НОМЕР_2 та постановою Валківського районного суду Харківської області від 28 травня 2025 року останнього визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 40 (сорок) годин. 
Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 01 липня 2025 року близько 10 години 30 хвилин, перебуваючи вдома за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру стосовно своєї співмешканки ОСОБА_7 , а саме: висловлювався у її бік нецензурною лайкою та вдарив рукою по обличчю чим завдав фізичного болю та психологічних страждань.
01 липня 2025 року за вищевказаним фактом працівниками ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області стосовно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 173-2 КУПАП за вчинення домашнього насильства серії НОМЕР_3 та постановою Валківського районного суду Харківської області від 03 липня 2025 року останнього визнано винним та притягнуто за вчинення зазначеного правопорушення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 15 діб адміністративного арешту. 
06 серпня 2025 року до ВП № 1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_7 , щодо вчинення систематичного домашнього насильства з боку співмешканця ОСОБА_4 , який неодноразово притягувався судом до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 3 ст. 173-2 КУпАП України.
Так, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_4 06 серпня 2025 близько о 14 год 00 хв, усвідомлюючи повторність своїх дій, що мали місце 05 квітня 2025 року, 25 травня 2025 року, 01 липня 2025 року, перебуваючи вдома за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, діючи з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття та моралі, почав ображати свою співмешканку ОСОБА_7 , висловлюючись у її бік нецензурною лайкою та вдарив кулаком в обличчя, чим завдав фізичного болю та психологічних страждань. 
Тим самим, ОСОБА_4 вчинив відносно потерпілої ОСОБА_7 фізичне та психологічне насилля, що призвело до фізичних, психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, що порушують конституційні права і свободи члена сім?ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його психічному здоров?ю.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України. 
Окрім того, ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим Валківським районним судом Харківської області 27 червня 2025 року за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний злочин за наступних обставин:
01 вересня 2025 року засудженому ОСОБА_4 начальником Богодухівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області ОСОБА_8 видано направлення до КУ «Місцева служба комунальної власності Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області» для відбування покарання з 03.09.2025 у вигляді громадських робіт загальною кількістю 200 годин.
Окрім того, 01 вересня 2025 року засуджений ОСОБА_4 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, а також письмово попереджений про те, що в разі ухилення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 389 КК України він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності.
Згідно наказу № 128-к від 02 вересня 2025 року «Про початок відбування громадянином ОСОБА_9 громадських робіт» комунальною установою «Місцева служба комунальної власності Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області» розроблено графік виходу засудженого ОСОБА_4 на громадські роботи для відбування покарання з 03 вересня 2025 року по 30 вересня 2025 року.
Згідно табеля виходу на роботу наданого комунальною установою «Місцева служба комунальної власності Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області» за вересень 2025 року, засуджений ОСОБА_4 відбував покарання у вигляді громадських робіт та відпрацював 12 годин із запланованих 80 годин, а саме не з?явився для відбуття покарання: 03.09.2025, 04.09.2025, 05.09.2025, 08.09.2025, 09.09.2025, 10.09.2025, 11.09.2023, 12.09.2025, 18.09.2025, 19.09.2025, 22.09.2025, 23.09.2025, 24.09.2025, 25.09.2025, 26.09.2025, 29.09.2025, 30.09.2025.
Згідно довідки та графіка виходу на роботу засудженого до громадських робіт, наданого комунальною установою «Місцева служба комунальної власності Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області» за жовтень 2025 року ОСОБА_4 не з?явився для відбуття покарання у вигляді громадських робіт 01.10.2025, 02.10.2025, 03.10.2025, 06.10.2025, 07.10.2025, 08.10.2025, 09.10.2025, 10.10.2025, 13.10.2025, 14.10.2025, 15.10.2025, тобто не відпрацював жодної години, причиною невиходу зазначив, що перебував на підробітках.
Незважаючи на винесені попередження, засуджений ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом на ухилення від покарання, не пов?язаного з позбавленням волі, а саме ухилення від відбування громадських робіт, без дозволу та без поважних причин, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ухилявся від відбування громадських робіт та із визначених вироком Валківським районним судом Харківської області від 27 червня 2025 року за ч.1 ст. 125 КК України - 200 (двохста) годин громадських робіт, ОСОБА_4 виконав лише 12 годин.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України. 

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав у повному обсязі, фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 389 КК України, а також правову кваліфікацію не оспорює.
Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав показання, що він неодноразово вчиняв домашнє насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_7 , за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. 06 серпня 2025 року він перебував у стані алкогольного сп`яніннявдома за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , та у ході розмови почав її ображати, під час чого висловлювався в її бік нецензурною лайкою та вдарив кулаком в обличчя. 
Окрім того, вироком Валківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року його було засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт. Після чого він з`явився до органу пробації, де його було направлено для відбування покарання до місцевої комунальної служби. З порядком та умовами відбування покарання він був ознайомлений. У подальшому було розроблено графік його виходу для відбування покарання у виді громадських робіт. При цьому, у встановлені дати він не завжди з`являвся для відбування покарання та фактично  200 годин громадських робіт не відпрацював.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні надала показання, що ОСОБА_4 є її співмешканцем. Останній три рази вчиняв відносно неї домашнє насильство, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Крім того, 06 серпня 2025 року ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніннявдома за адресою: АДРЕСА_2 , разом із нею, у ході розмови почав її ображати, під час чого висловлювався в її бік нецензурною лайкою та вдарив кулаком в обличчя. 
Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень, як вони встановлені в обвинувальних актах, вислухавши думку прокурора, потерпілої та обвинуваченого, які надали згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо процесуальних витрат, речових доказів, а також матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.
З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив: 
- кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, а саме домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи;
- кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Мотиви суду при призначенні покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, неодружений, непрацюючий, має постійне місце проживання, за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше судимий.
Згідно з висновком досудової доповіді Богодухівського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 09 січня 2026 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб – дуже високий.
За висновком досудової доповіді від 09 січня 2026 року, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК України.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, розумінні наслідків своїх дій; активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, про що зазначено стороною обвинувачення в обвинувальному акті.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України є кримінальним проступком, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України є нетяжким злочином, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а також обставину, яка обтяжує покарання, дані про особу винного, у зв`язку з чим суд призначає покарання в межах санкції за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі та в межах санкції за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи із співвідношення, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.
Виходячи із вимог п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, невідбута частина покарання ОСОБА_4 за вироком Валківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року у виді 188 годин громадських робіт відповідає 23,5 дні обмеження волі. 
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 після постановлення вироку Валківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року, але до повного відбуття покарання вчинив нові кримінальні правопорушення, тому суд призначає остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного за цим вироком суду покарання, невідбутої частини покарання за попереднім вироком у виді 20 днів обмеження волі.
При цьому, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який неодружений, будь-яких осіб на утриманні не має, не працевлаштований та не зайнятий суспільно корисною працею, інкриміновані кримінальні правопорушення вчинив маючи судимість, суд доходить висновку, що виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання у виді обмеження волі.
Відповідно до положень статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; направлення для проходження програми для кривдників. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку. Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_4 обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, у виді направлення для проходження програми для кривдників, оскільки сприятиме виправленню обвинуваченого та буде в інтересах потерпілої, а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. 
Речовими доказами у даному кримінальному провадженні є належним чином завірені копії матеріалів ЄО № 2303 від 05 квітня 2024 року, № 3666 від 25 травня 2025 року та № 4670 від 01 липня 2025 року за фактом вчинення домашнього насильства, які були долучені до матеріалів кримінального провадження. 
Відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Отже, речові докази залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання:
- за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців;
- за ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Валківського районного суду Харківської області від 27 червня 2025 року, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України виходячи із співвідношення, що одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт, у виді 20 (двадцяти) днів обмеження волі, та остаточно призначити ОСОБА_4 до відбування покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців 20 (двадцять) днів.
Строк відбування покарання у виді обмеження волі ОСОБА_4 відраховувати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників на строк 2 (два) місяці.
Речові докази у кримінальному провадженні, а саме належним чином завірені копії матеріалів ЄО № 2303 від 05 квітня 2024 року, № 3666 від 25 травня 2025 року та № 4670 від 01 липня 2025 року за фактом вчинення домашнього насильства, які долучені до матеріалів кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Валківський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя            ОСОБА_1