ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7385/25 Справа № 207/5628/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Донець Віталій Валерійович, на рішення Південного районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року у цивільній справі номер 207/5628/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Красношлик Лариса Леонідівна, про зменшення обов`язкової частки у спадщині,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2023 року до Південного районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Красношлик Лариса Леонідівна, про зменшення обов`язкової частки у спадщині, з урахуванням заяви про зміну предмету позову обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 є матір`ю її та відповідачки. З 2006 року ОСОБА_3 вийшла на пенсію та з того часу у неї почалися проблеми зі здоров`ям. Увесь цей час вона допомагала своїй матері, надавала їй фінансову допомогу, допомагала по господарству, купувала ліки та продукти, сплачувала кошти за лікування матері. Відповідачка, в свою чергу, увесь час поки матір хворіла, займалася своїми справами та не цікавилася здоров`ям та потребами матері. Тобто, лише вона піклувалася за своєю матір`ю, яка була в скрутному становищі та потребувала постійного стороннього догляду та допомоги як фізичної так і матеріальної. Протягом 2022-2023 років та до моменту смерті матері, здоров`я останньої тільки погіршувалося та остання потребувала постійного стороннього догляду та допомоги, з цих підстав вона неодноразово брала відпустки як в рахунок щорічної відпустки так і за свій рахунок, щоб опікуватися матір`ю. Оскільки вона не могла постійно перебувати разом з матір`ю, вона за свій рахунок укладала договори щодо надання медичних послуг та послуг по постійному догляду за її матір`ю. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з належного їй нерухомого майна – частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.06.1994 року, виданого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ» згідно з розпорядженням №1357 від 01.06.1994 року. Вона, як спадкоємиця першої черги, звернулася до приватного нотаріуса Кам?янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини. Відповідачка також, будучи спадкоємицею першої черги після померлої матері, звернулася із заявою про прийняття спадщини. Вона вважає такий стан речей несправедливим оскільки відповідачка не надавала допомоги покійній матері, не цікавилася її життям та здоров`ям, не надавала допомоги, не купувала ліки та харчі, фактично усунулася від своїх обов`язків по утриманню матері, яка постійно потребувала сторонньої допомоги, що є підставою для зменшення її обов`язкової частки у спадщині.
Позивачка, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила суд зменшити обов`язкову частку до 1/12 частки у спадщині, яка належить ОСОБА_2 , як спадкоємиці першої черги за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .
Рішенням Південного районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Красношлик Лариса Леонідівна, про зменшення обов`язкової частки у спадщині - відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Донець В.В., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Південного районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року в цивільній справі номер 207/5628/23 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідачка не зважаючи на те, що вона не виконувала свого обов`язку по догляду за покійною матір`ю, яка потребувала такого догляду, все ж звернулася до нотаріуса і бажає отримати свою частку у спадщині померлої. Позивачка вважає такий стан речей несправедливим оскільки відповідачка не надавала допомоги покійній матері, не цікавилася її життям та здоров`ям, не надавала допомоги, не купувала ліки та харчі, фактично усунулася від своїх обов`язків по утриманню матері, яка постійно потребувала сторонньої допомоги, що є підставою для усунення останньої від права спадкування за законом.
Вищевикладені обставини були повністю проігноровані судом, заявлені позивачкою та відповідачкою свідки не були допитані; подані докази взагалі судом не досліджувалися; відсутнє правове обґрунтування підстав відмови у позові. Судом було зазначено лише про те, що позивачем не було надано належних доказів, проте дане не відповідає дійсності.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка просила апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишити прийняте рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати покласти на позивачку.
Позивачка вказує частину квартири, але не вказує, на яку частину відповідачка подала заяву до нотаріуса. Відповідачці як пенсіонеру з обов`язковою часткою належить 2,8% - 8300,00 грн. ОСОБА_1 вважає, що це дуже забагато і вимагає в позовній заяві зменшити частку 1,3% - 3800,00 грн. 
Позивачка стверджує, що вона весь час утримувала мати за свій кошт, але при цьому вона забирала у неї пенсію, забрала всі її накопичення та всі золоті прикраси, які у неї були, вивезла з маминої квартири все цінне, що знаходилось в квартирі.
З 2006 року відповідачка допомагала мамі зі своїх невеликих коштів. Прибирала, купала, прала одяг та білизну, готувала їжу, спілкувалася з нею, забирала її до себе, де є фото її перебування з онуком, правнучкою, та сином позивачки.
Щодо того, що ОСОБА_2 не мала можливості більш суттєво допомагати матеріально при догляді за мамою, то на це є об`єктивні причини, оскільки відповідачка має двох синів, які мають тяжкі проблеми зі здоров`ям, є інвалідами III групи та II групи.
У судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивачка ОСОБА_1 та третя особа Приватний нотаріус Кам`янського районного нотаріального округу Красношлик Л.Л. в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 95, 96, 96зв, 99, 100, 102, 103, том 2). 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.
Заслухавши суддю – доповідача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_3 була матір`ю позивачки та відповідачки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла (а.с. 6, том 1).
Згідно з листом КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» ДОР №1/2/187 від 21.03.2023 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 01.06.1994 року, виданого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ», згідно з розпорядженням №1357 від 01.06.1994 року (а.с. 7зв, 7, том 1).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з належного їй нерухомого майна – частини зазначеної вище квартири, яка належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.
09.03.2023 року приватним нотаріусом Красношлик Л.Л. внесено відомості про реєстрацію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 (а.с. 6зв, том 1).
З 07.02.2006 року ОСОБА_3 вийшла на пенсію, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_1 від 07.02.2006 року (а.с. 8, том 1).
ОСОБА_3 отримувала медичні та соціальні послуги, що підтверджується копіями договорів, укладених між ТОВ «Доступна діагностика» та ОСОБА_1 №22-38 від 26.07.2022 року, №105 від 01.09.2022 року та №3 від 11.01.2023 року, а також довідкою ТОВ «Доступна діагностика» №69 від 18.09.2023 року (а.с. 41-44, 46-47зв, 48-49зв, 45-45зв,том 1).
З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2017 року по 18.09.2023 року здійснювались платежі з оплати комунальних послуг за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 50-53, том 1).
До матеріалів справи долучено платіжні інструкції про сплату комунальних платежів за адресою АДРЕСА_2 , платником в яких зазначено ОСОБА_3 (а.с. 10-39зв, том 1).
До матеріалів справ долучено виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та епікризи, які складені щодо ОСОБА_3 , та результати медичних досліджень щодо стану її здоров`я (а.с. 54-54зв, 55-55зв, 56-56зв, 67-67зв, 68-68зв, 69-69зв, 70-70зв, 71-71зв, 72-72зв, 73-73зв, 74-75зв, том 1).
Відповідачці ОСОБА_2 з 03.05.2023 року призначено пенсію за віком (а.с. 109, том 1).
Сини відповідачки мають значні проблеми зі здоров`ям, а саме: ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи, а ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи (а.с. 124, 190-190зв, том 1).
На виконання ухвали суду від 13.11.2023 року приватним нотаріусом Красношлик Л.Л. надано належним чином завірену копію спадкової справи №20/2023 заведеної після смерті ОСОБА_3 (а.с. 213-243, том 1)
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та таким, що відповідає обставинам справи, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статей 1216 – 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (стаття 1222 ЦК України).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).
Право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Право на обов`язкову частку – це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту.
Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця, в силу прямої вказівки закону.
Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщини може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема ними може вважатися тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо.
Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.
Отже, аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що заявляючи вимоги про зменшення розміру обов`язкової частки, позивач повинен довести суду та підтвердити належними і допустимими доказами підстави такого зменшення, зокрема, відсутність або негативний характер відносин між спадкоємцями та спадкодавцем, неприязні стосунки в зв`язку з аморальною поведінкою спадкоємця тощо.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №707/2048/17, від 23 січня 2020 року у справі №497/51/18, від 31 березня 2021 року у справі №637/882/19, від 18 січня 2023 року в справі №757/40264/15-ц.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення 
учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). 
Судом встановлено, що ОСОБА_3 була матір`ю позивачки та відповідачки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.
Згідно з листом КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» ДОР №1/2/187 від 21.03.2023 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано за: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 01.06.1994 року, виданого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ», згідно з розпорядженням №1357 від 01.06.1994 року.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з належного їй нерухомого майна – частини зазначеної вище квартири, яка належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.
ОСОБА_3 отримувала медичні та соціальні послуги, що підтверджується копіями договорів, укладених між ТОВ «Доступна діагностика» та ОСОБА_1 №22-38 від 26.07.2022 року, №105 від 01.09.2022 року та №3 від 11.01.2023 року, а також довідкою ТОВ «Доступна діагностика» №69 від 18.09.2023 року.
З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2017 року по 18.09.2023 року здійснювались платежі з оплати комунальних послуг за адресою АДРЕСА_2 . 
До матеріалів справи долучено платіжні інструкції про сплату комунальних платежів за адресою АДРЕСА_2 , платником в яких зазначено ОСОБА_3 .
До матеріалів справ долучено виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та епікризи, які складені щодо ОСОБА_3 , та результати медичних досліджень щодо стану її здоров`я.
Відповідачці ОСОБА_2 з 03.05.2023 року призначено пенсію за віком. Сини відповідачки мають значні проблеми зі здоров`ям, а саме: ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи, а ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи.
Разом з тим, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що надані позивачкою докази, зокрема, договори, укладені між ТОВ «Доступна діагностика» та ОСОБА_1 , а також довідка АТ КБ «Приватбанк» про здійснення ОСОБА_1 в період з 01.01.2017 року по 18.09.2023 року платежів з оплати комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , не свідчать про відсутність або негативний характер відносин між спадкоємцем ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_3 .
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог та не надано належних та достатніх доказів припинення спілкування чи наявності неприязних стосунків між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 .
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, суд надав їм належну оцінку, вона є достатньо аргументованою, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі, нових будь-яких доказів суду апеляційної інстанції не надано.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Донець Віталій Валерійович, залишити без задоволення, рішення Південного районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 05 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 08 грудня 2025 року.
Судді: