ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/10804/25 Справа № 202/8949/25 	  	Головуючий у першій інстанції:  Мачуський О.М. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпра у складі судді Мачуського О.М. від 17 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності,– 

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпра від 17 вересня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали і ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог заяви, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.
Встановлено, що ОСОБА_1 у вересні 2025 року звернулась до суду з позовом, в якому просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 26.12.2023 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю.; визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .
Також, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим особам, у тому числі, приватним та державним нотаріусам, суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, суборенду або позику чи позичку, тощо, та вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав (зокрема, внесення змін та скасування) щодо належної ОСОБА_2 на праві власності 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначено, що предметом зазначеного позову є припинення права власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 ., що належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на цю частку за позивачем. Зазначає, що між нею та відповідачкою виникли неприязні відносини, а після отримання свідоцтва про право на спадщину Відповідачка почала погрожувати їй, що здійснить продаж (або дарування) своєї частки квартири невідомим антисоціальним особам, якщо вона не купить в неї цю частку за 15000,00 доларів США. Тому у заявника є всі підстави вважати, що дізнавшись про пред`явлення до неї позовної заяви відповідачка здійснить задуманий намір, що у подальшому унеможливить виконання рішення суду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується також забороною вчиняти певні дії.
Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
За положеннями ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається відсутність доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а містяться лише абстрактні посилання на те, що відповідачка може вчинити дії направлені на ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду.
Виходячи з викладеного, встановивши, що заявником не наведено належного обґрунтування на підставі якого можна було б дійти висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може дійсно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову; враховуючи, що матеріали справи не містять відповідних доказів, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Саме лише посилання заявника в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачки від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та без надання належних і допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, - не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпра від 24 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності - визнано неподаною та повернуто позивачу. На цей час вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась. Згідно повного доступу ЄДРСР Семенова Л.В. нового позову до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності, не подавала.
Доводи апеляційної скарги зводяться до заперечення висновків районного суду; не свідчать про порушення судом першої інстанції положень процесуального закону.
Отже, оскаржувана ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального закону, тому підлягає залишенню без змін.
Колегія зауважує, що позивачка не позбавлена можливості звернутись до суду з іншою заявою про забезпечення його позову, за іншого обґрунтування.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпра від 17 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови складено 22 грудня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова