ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 січня 2026 року	Справа №160/32709/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14.11.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява (10.11.2025 року направлена засобами поштового зв`язку) ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення за період з 01.05.2023 року по 30.09.2023 року включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове та здійснити недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення за період з період з 01.05.2023 року по 30.09.2023 року включно.
Означені позовні вимоги вмотивовані протиправною бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 , щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення за період з 01.05.2023 року по 30.09.2023 року включно
05.12.2025 року від представника військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив наступне. Позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військової частині НОМЕР_1 на різних посадах з 17.06.2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.06.2022 № 153) по 28.09.2023 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) (далі – наказ) від 28.09.2023 № 748. Наказом від 06.09.2022 № 236 позивач вважається таким, що вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на лікування до КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування№ м. Бахмут Донецької області. Виключений з котлового забезпечення військової частини з 07 вересня 2022 року. Наказом від 27.11.2022 № 318 старшого сержанта ОСОБА_1 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 27 листопада 2022 року № 278-рс, увільнити від займаних посад та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 27 листопада 2022 року. Наказом від 24.07.2023 № 550 позивач вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації з лікування, з КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» м. Бахмут Донецької області, 24 липня 2023 року. Наказом від 28.09.2023 № 748 солдата ОСОБА_1 , колишнього водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 стрілецького батальйону, призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25 вересня 2023 року № 297-рс на посаду водія зенітного кулеметного відділення зенітного кулеметного взводу зенітної кулеметної роти НОМЕР_4 окремого зенітного кулеметного батальйону, вважати таким, що здав справи та посаду 28 вересня 2023 року та вибув до нового місця служби. З 28 вересня 2023 року виключити із списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 29 вересня 2023 року. Військова частина не припиняла позивачу нарахування продовольчого, речового та інших видів забезпечення за період з 01 травня 2023 – 30 вересня 2023 року. Як позовна заява позивача так і додані до неї документи не містять даних про припинення нарахування військовою частиною НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 продовольчого, речового та інших видів забезпечення за період з 01 травня 2023 року по 30 вересня 2023 року включно. Наказом від 06.09.2022 № 236 позивач вважається таким, що вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на лікування до КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування№ м. Бахмут Донецької області. Виключений з котлового забезпечення військової частини з 07 вересня 2022 року. Наказом від 27.11.2022 № 318 старшого сержанта ОСОБА_1 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 27 листопада 2022 року № 278-рс, увільнити від займаних посад та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 27 листопада 2022 року. Наказом від 24.07.2023 № 550 позивач вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації з лікування, з КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» м. Бахмут Донецької області, 24 липня 2023 року. Під час повернення зі стаціонарного лікування з КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» м. Бахмут Донецької області, де позивач якби повинен був знаходиться з 06.09.2022 року по 24 липня 2023 року, ним була пред`явлена форма 100 № 5483 від 06.09.2022 року, відповідно якої позивач отримав акубаротравму. Будь-яких інших медичних документів, які-б підтверджували знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в медичних закладах поза межами військової частини НОМЕР_1 позивачем до військової частини НОМЕР_1 не надано. Командиром військової частини НОМЕР_1 наказом від 08.08.2023 № 16133 було призначено проведення службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення з лікування 24.07.2023 старшого сержанта ОСОБА_1 . За підсумками проведеного службового розслідування був виданий наказ від 31.08.2023 року № 17509, в якому було зазначено, що під час проведення службового розслідування було встановлено наступне: згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2022 року № 236 старший сержант ОСОБА_1 , вибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) згідно направлення на лікування від 06.09.2022 року № 2047. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2023 року № 550 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 з лікування. Надав медичні документи стосовно яких перебував на лікуванні, а саме: первинну медичну картку (форма 100) № 5483 видану ЛСБ м. Бахмут 06.09.2022 року з звільненням від службових обов`язків на 3 (три) доби. Документів підтверджуючих правомірність відсутності на службі в період з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року (включно), старший сержант ОСОБА_1 , не надав, пояснив, що знаходився вдома. За фактом несвоєчасного повернення з лікування старшого сержанта ОСОБА_1 від старшого 1 стрілецького батальйону в ППД військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 , надійшов рапорт від 05.08.2023 року вх. №35934 до штабу військової частини НОМЕР_1 . З пояснень водія 3 кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_3 та діловода НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 , 24.07.2023 року старший сержант ОСОБА_1 самостійно повернувся з лікування до військової частини НОМЕР_1 . Надав медичні документи стосовно яких перебував на лікуванні, а саме: первинну медичну картку (форма 100) № 5483 видану ЛСБ м. Бахмут 06.09.2022 року з звільненням від службових обов`язків на 3 (три) доби. Документів підтверджуючих правомірність відсутності на службі в період з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року (включно), старший сержант ОСОБА_1 , не надав, пояснив, що знаходився вдома. Термін відсутності на військовій службі старшого сержанта ОСОБА_1 складає понад 10 (десять) діб. В діях військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, старшого сержанта ОСОБА_1 вбачається ознаки злочину, передбаченого частиною 5 ст. 407 Кримінального кодексу України. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, є особисте негативне відношення до обов`язків служби, військової дисципліни та недисциплінованість старшого сержанта ОСОБА_1 . Отже, з метою недопущення подібних випадків в майбутньому, зазначеним вище наказом командир військової частини НОМЕР_1 вирішив: 1. Притягнути старшого сержанта ОСОБА_1 до дисціплінарної відповідальності за порушення вимог ст. ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «В» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «СУВОРА ДОГАНА». 2. Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи – начальнику фінансово-економічної служби, згідно пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, колишньому водію автомобільного відділення взводу матеріально технічного забезпечення 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 не нараховувати грошове забезпечення з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року включно, не виплачувати премію за вересень, жовтень, листопад, грудень місяці 2022 року, за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень місяці 2023 року у повному обсязі, та відповідний відсоток премії за вересень 2023 року, не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за вересень, жовтень, листопад, грудень місяці 2022 року, за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень місяці 2023 року. 3. Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення – начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення протягом 10 діб з дати підписання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування. Таким чином, розслідуванням було встановлено, що за час з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 обов`язки військової служби не виконував, проводив вільний час на власний розсуд, перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 без законних на то підстав. Відповідно пункту 15 Розділу І «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженому наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (далі – Порядок). Грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Абзацами 1 – 4 пункту 8 Розділу І Порядку передбачено: 8. Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Відповідно до даних позивачем до позовної заяви його карток особового рахунку за 01/2022 – 12/2022 від 12.09.2025 № 7724/ФЕС та за 01/2023 – 09/2023 від 12.09.2025 №7725/ФЕС, позивач за час з 01.04.2023 по 23 липня 2023 року грошове забезпечення не отримував, тому що в цей час він був відсутній на службі без поважних причин. За час з 07.09.2022 року по 31.03.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 позивачу проведені надлишкові виплати, та підстав для їх отримання позивач не мав, тому що в цей період він був відсутній на службі без поважних причин. За час, починаючи з терміну повернення військовослужбовця до військової частини НОМЕР_1 , - 24 липня 2023 року – час виключення позивача зі списків особового складу у зв`язку з переведенням до іншої військової частини, - 28.09.2023 року позивач отримав грошове забезпечення, як військовослужбовець, який з 27 листопаду 2022 року увільнений від займаної посади та який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , а саме в розмірі його окладу за військовим званням та процентної надбавки за вислугу років, що відповідає вимогам пункту 5 Розділу XXVIII Порядку, яким передбачено: 5. Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України. Таким чином, дії військової частини НОМЕР_1 , в частині не виплати позивачу грошового забезпечення за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше, а саме з 01.04.2023 по 23.07.2023 та виплата позивачу за час з 24.07.2023 по 28.09.2023 року грошового забезпечення, як військовослужбовцю, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 понад 2 місяця в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років є повністю законними та такими, що відповідають чинному законодавству України. Представник відповідача вважає, що в позовній заяві позивач неодноразово намагається ввести суд в оману. Так, він стверджує, в абзаці 1 позову, що має довідку форми 5, яка підтверджує той факт, що з 17.06.2022 року по 09.04.2025 він перебував на військовій службі. В дійсності, довідка форми 5, яка додана позивачем до позовної заяви, видана позивачу військовою частиною НОМЕР_1 від 06.09.2023 № 16595. Нею зазначено, що старший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 17.06.2022 року по теперішній час (тобто по 06.09.2023 року). Ця довідка відповідає дійсності та вимогам пунктів 1 – 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII. Дійсно, позивачу військова служба не призупинялась, що відповідає раніше зазначеному мною пункту 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII. Позивач був увільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 27.11.2022 року. Це відповідає підпункту 15 пункту 116 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Також в позовної заяві позивача є абзац наступного змісту: «Оскільки позивачу не було здійснено нарахування та виплату недоотриманого грошового та здійснення недоотриманого продовольчого, речового та інших видів забезпечення, в тому числі щомісячних, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, за спірний період з 01 травня 2023 року по 30 вересня 2023 року, визначення і нарахування яких є компетенцією відповідача, позовні вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають.», який відповідачу взагалі не зрозумілий. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та 24.11.2025 року передана судді Пруднику С.В.
В період з 17.11.2025 року по 21.11.2025 року суддя Прудник С.В. перебував на лікарняному.
24.11.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувно у військової частини НОМЕР_1 : витяги із наказів про зарахування та виключення зі списків особового складу частини ОСОБА_1 ; письмові та вмотивовані пояснення щодо нарахування (не нарахування) та виплати (або не виплати) ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.05.2023 року по 30.09.2023 року. Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (inbox@adm.dp.court.gov.ua; inboxdoas@adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 19.12.2025 року. Судом попереджено військову частину НОМЕР_1 про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
30.01.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду даної справи на 30 днів.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військової частині НОМЕР_1 на різних посадах з 17.06.2022 року (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.06.2022 № 153) по 28.09.2023 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) (далі – наказ) від 28.09.2023 № 748. 
Наказом від 06.09.2022 № 236 позивач вважається таким, що вибув з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії на лікування до КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування№ м. Бахмут Донецької області. Виключений з котлового забезпечення військової частини з 07 вересня 2022 року. 
Наказом від 27.11.2022 № 318 старшого сержанта ОСОБА_1 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 27 листопада 2022 року № 278-рс, увільнити від займаних посад та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 27 листопада 2022 року. 
Наказом від 24.07.2023 № 550 позивач вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації з лікування, з КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» м. Бахмут Донецької області, 24 липня 2023 року. 
Наказом від 28.09.2023 № 748: 4. вважати такими, що вибули з пункту постійної дислокації: 4.4. Старшого сержанта військової служби за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , колишнього водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 стрілецького батальйону, призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25 вересня 2023 року № 297-рс на посаду водія зенітного кулеметного відділення зенітного кулеметного взводу зенітної кулеметної роти НОМЕР_4 окремого зенітного кулеметного батальйону, вважати таким, що здав справи та посаду 28 вересня 2023 року та вибув до нового місця служби. З 28 вересня 2023 року виключити із списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 29 вересня 2023 року. Не виплачувати щомісячну премію в максимальному розмірі 523% від встановленого посадового окладу відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з, з 01 по 28 вересня 2023 року. Не виплачувати надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від встановленого посадового окладу, за військове звання та надбавку за вислугу років передбачених наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі від 14 січня 2020 року №248/248/291 з 01 по 28 вересня 2023 року (включно). Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана. Відпустка за сімейними обставинами за 2023 рік зі збереженням грошового забезпечення не використана. Грошова допомога для оздоровлення за 2023 рік не виплачена. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплачена. Вислуга років станом на 28 вересня 2023 року становить: календарна 03 роки 03 місяці 27 днів. Житлом при військовій частині НОМЕР_1 не забезпечений. Підстава: наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25 вересня 2023 року № 297-рс, рапорт старшого сержанта ОСОБА_5 від 28 вересня 2023 року №43601, обхідний лист.
Як стверджує представник відповідача у відзиві на позовну заяву, під час повернення зі стаціонарного лікування з КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» м. Бахмут Донецької області, де позивач якби повинен був знаходиться з 06.09.2022 року по 24 липня 2023 року, ним була пред`явлена форма 100 № 5483 від 06.09.2022 року, відповідно якої позивач отримав акубаротравму. Будь-яких інших медичних документів, які-б підтверджували знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в медичних закладах поза межами військової частини НОМЕР_1 позивачем до військової частини НОМЕР_1 не надано. 
Командиром військової частини НОМЕР_1 наказом від 08.08.2023 № 16133 було призначено проведення службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення з лікування 24.07.2023 старшого сержанта ОСОБА_1 . 
За підсумками проведеного службового розслідування був виданий наказ від 31.08.2023 року № 17509, в якому було зазначено, що під час проведення службового розслідування було встановлено наступне: згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2022 року № 236 старший сержант ОСОБА_1 , вибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) згідно направлення на лікування від 06.09.2022 року № 2047. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2023 року № 550 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 з лікування. Надав медичні документи стосовно яких перебував на лікуванні, а саме: первинну медичну картку (форма 100) № 5483 видану ЛСБ м. Бахмут 06.09.2022 року з звільненням від службових обов`язків на 3 (три) доби. Документів підтверджуючих правомірність відсутності на службі в період з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року (включно), старший сержант ОСОБА_1 , не надав, пояснив, що знаходився вдома. За фактом несвоєчасного повернення з лікування старшого сержанта ОСОБА_1 від старшого 1 стрілецького батальйону в ППД військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 , надійшов рапорт від 05.08.2023 року вх. №35934 до штабу військової частини НОМЕР_1 . З пояснень водія 3 кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_3 та діловода НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 , 24.07.2023 року старший сержант ОСОБА_1 самостійно повернувся з лікування до військової частини НОМЕР_1 . Надав медичні документи стосовно яких перебував на лікуванні, а саме: первинну медичну картку (форма 100) № 5483 видану ЛСБ м. Бахмут 06.09.2022 року з звільненням від службових обов`язків на 3 (три) доби. Документів підтверджуючих правомірність відсутності на службі в період з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року (включно), старший сержант ОСОБА_1 , не надав, пояснив, що знаходився вдома. Термін відсутності на військовій службі старшого сержанта ОСОБА_1 складає понад 10 (десять) діб. В діях військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, старшого сержанта ОСОБА_1 вбачається ознаки злочину, передбаченого частиною 5 ст. 407 Кримінального кодексу України. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, є особисте негативне відношення до обов`язків служби, військової дисципліни та недисциплінованість старшого сержанта ОСОБА_1 . Отже, з метою недопущення подібних випадків в майбутньому, зазначеним вище наказом командир військової частини НОМЕР_1 вирішив: 1. Притягнути старшого сержанта ОСОБА_1 до дисціплінарної відповідальності за порушення вимог ст. ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «В» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «СУВОРА ДОГАНА». 2. Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи – начальнику фінансово-економічної служби, згідно пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, колишньому водію автомобільного відділення взводу матеріально технічного забезпечення 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 не нараховувати грошове забезпечення з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року включно, не виплачувати премію за вересень, жовтень, листопад, грудень місяці 2022 року, за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень місяці 2023 року у повному обсязі, та відповідний відсоток премії за вересень 2023 року, не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за вересень, жовтень, листопад, грудень місяці 2022 року, за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень місяці 2023 року. 3. Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення – начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення протягом 10 діб з дати підписання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування. Таким чином, розслідуванням було встановлено, що за час з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 обов`язки військової служби не виконував, проводив вільний час на власний розсуд, перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 без законних на то підстав. 
На думку представника відповідача, відповідно до даних позивачем до позовної заяви його карток особового рахунку за 01/2022 – 12/2022 від 12.09.2025 № 7724/ФЕС та за 01/2023 – 09/2023 від 12.09.2025 №7725/ФЕС, позивач за час з 01.04.2023 по 23 липня 2023 року грошове забезпечення не отримував, тому що в цей час він був відсутній на службі без поважних причин. За час з 07.09.2022 року по 31.03.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 позивачу проведені надлишкові виплати, та підстав для їх отримання позивач не мав, тому що в цей період він був відсутній на службі без поважних причин. 
Також, представник відповідача стверджує, що за час, починаючи з терміну повернення військовослужбовця до військової частини НОМЕР_1 , - 24 липня 2023 року – час виключення позивача зі списків особового складу у зв`язку з переведенням до іншої військової частини, - 28.09.2023 року позивач отримав грошове забезпечення, як військовослужбовець, який з 27 листопаду 2022 року увільнений від займаної посади та який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , а саме в розмірі його окладу за військовим званням та процентної надбавки за вислугу років, що відповідає вимогам пункту 5 Розділу XXVIII Порядку, яким передбачено: 5. Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Позивач стверджує, в абзаці 1 позову, що має довідку форми 5, яка підтверджує той факт, що з 17.06.2022 року по 09.04.2025 він перебував на військовій службі. 
Так, довідка форми 5, яка додана позивачем до позовної заяви, видана позивачу військовою частиною НОМЕР_1 від 06.09.2023 № 16595. В означеній довідці зазначено про те, що старший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 з 17.06.2022 року по теперішній час. 
Як зазначає позивач у поданій до суду позовній заяві, після звільнення з військової частини позивач не отримав своє грошове забезпечення в повному обсязі за декілька місяців. Бажаючи розібратись в ситуації, позивач звернувся до адвоката, написав запит до військової частини із проханням надати йому грошовий атестат із відомостями про зарахування заробітної плати, а також виплатити ненараховане грошове забезпечення або надати відповідь про причини невиплати грошей. Із отриманих фінансових довідок вбачається, що за травень, червень, липень, серпень та вересень місяці 2023 року не було нараховано жодних коштів грошового забезпечення. Так і не дочекавшись відповіді з поясненням причини не нарахування коштів, позивач звернувся на гарячу лінію Міністерства оборони із проханням роз`яснити ситуацію. Позивачу було надано відповідь зовсім не по суті питання в якій було вказано, що станом на 12.09.2025 року адвокатський запит до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 не надходили.
З матеріалів справи убачається, що листом від 12.09.2025 року №7726/ФЕС відповідач повідомив позивачу про те, що на його звернення від 15.08.2025 №БЛ - 19161038 на гарячу лінію Міністерства оборони України щодо ненадання відповіді на адвокатський запит, надання грошового атестату, довідки про грошове забезпечення за період служби, станом на 12.09.2025 адвокатський запит до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 не надходив. Додатки: грошовий атестат; картка особового рахунку.
Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Відповідно до п. 2 Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 3 Порядку № 260 визначено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:
штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Згідно з п. 9 Порядку № 260 грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Відповідно до п. 12 Порядку № 260 військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.
Отже, у період перебування військовослужбовця на лікуванні за ним зберігається виплата грошового забезпечення.
Натомість, за п. 15 Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Наказом від 27.11.2022 № 318 старшого сержанта ОСОБА_1 відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 27 листопада 2022 року № 278-рс, увільнити від займаних посад та зарахувати в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 27 листопада 2022 року. 
Наказом від 24.07.2023 № 550 позивач вважається таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків в пункті постійної дислокації з лікування, з КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» м. Бахмут Донецької області, 24 липня 2023 року. 
Наказом від 28.09.2023 № 748: 4. вважати такими, що вибули з пункту постійної дислокації: 4.4. Старшого сержанта військової служби за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , колишнього водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_3 стрілецького батальйону, призначеного наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25 вересня 2023 року № 297-рс на посаду водія зенітного кулеметного відділення зенітного кулеметного взводу зенітної кулеметної роти НОМЕР_4 окремого зенітного кулеметного батальйону, вважати таким, що здав справи та посаду 28 вересня 2023 року та вибув до нового місця служби. З 28 вересня 2023 року виключити із списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 29 вересня 2023 року. Не виплачувати щомісячну премію в максимальному розмірі 523% від встановленого посадового окладу відповідно до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі Міністра оборони України від 01 лютого 2023 року №2683/з, з 01 по 28 вересня 2023 року. Не виплачувати надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% від встановленого посадового окладу, за військове звання та надбавку за вислугу років передбачених наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України, викладеного в телеграмі від 14 січня 2020 року №248/248/291 з 01 по 28 вересня 2023 року (включно). Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана. Відпустка за сімейними обставинами за 2023 рік зі збереженням грошового забезпечення не використана. Грошова допомога для оздоровлення за 2023 рік не виплачена. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплачена. Вислуга років станом на 28 вересня 2023 року становить: календарна 03 роки 03 місяці 27 днів. Житлом при військовій частині НОМЕР_1 не забезпечений. Підстава: наказ Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 25 вересня 2023 року № 297-рс, рапорт старшого сержанта ОСОБА_5 від 28 вересня 2023 року №43601, обхідний лист.
Як стверджує представник відповідача у відзиві на позовну заяву, під час повернення зі стаціонарного лікування з КНП «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» м. Бахмут Донецької області, де позивач якби повинен був знаходиться з 06.09.2022 року по 24 липня 2023 року, ним була пред`явлена форма 100 № 5483 від 06.09.2022 року, відповідно якої позивач отримав акубаротравму. Будь-яких інших медичних документів, які-б підтверджували знаходження позивача на стаціонарному лікуванні в медичних закладах поза межами військової частини НОМЕР_1 позивачем до військової частини НОМЕР_1 не надано. 
Командиром військової частини НОМЕР_1 наказом від 08.08.2023 № 16133 було призначено проведення службового розслідування за фактом несвоєчасного повернення з лікування 24.07.2023 старшого сержанта ОСОБА_1 . 
За підсумками проведеного службового розслідування був виданий наказ від 31.08.2023 року № 17509, в якому було зазначено, що під час проведення службового розслідування було встановлено наступне: згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.09.2022 року № 236 старший сержант ОСОБА_1 , вибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) згідно направлення на лікування від 06.09.2022 року № 2047. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.07.2023 року № 550 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 з лікування. Надав медичні документи стосовно яких перебував на лікуванні, а саме: первинну медичну картку (форма 100) № 5483 видану ЛСБ м. Бахмут 06.09.2022 року з звільненням від службових обов`язків на 3 (три) доби. Документів підтверджуючих правомірність відсутності на службі в період з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року (включно), старший сержант ОСОБА_1 , не надав, пояснив, що знаходився вдома. За фактом несвоєчасного повернення з лікування старшого сержанта ОСОБА_1 від старшого 1 стрілецького батальйону в ППД військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 , надійшов рапорт від 05.08.2023 року вх. №35934 до штабу військової частини НОМЕР_1 . З пояснень водія 3 кулеметного відділення кулеметного взводу НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_3 та діловода НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_4 , 24.07.2023 року старший сержант ОСОБА_1 самостійно повернувся з лікування до військової частини НОМЕР_1 . Надав медичні документи стосовно яких перебував на лікуванні, а саме: первинну медичну картку (форма 100) № 5483 видану ЛСБ м. Бахмут 06.09.2022 року з звільненням від службових обов`язків на 3 (три) доби. Документів підтверджуючих правомірність відсутності на службі в період з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року (включно), старший сержант ОСОБА_1 , не надав, пояснив, що знаходився вдома. Термін відсутності на військовій службі старшого сержанта ОСОБА_1 складає понад 10 (десять) діб. В діях військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, старшого сержанта ОСОБА_1 вбачається ознаки злочину, передбаченого частиною 5 ст. 407 Кримінального кодексу України. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, є особисте негативне відношення до обов`язків служби, військової дисципліни та недисциплінованість старшого сержанта ОСОБА_1 . Отже, з метою недопущення подібних випадків в майбутньому, зазначеним вище наказом командир військової частини НОМЕР_1 вирішив: 1. Притягнути старшого сержанта ОСОБА_1 до дисціплінарної відповідальності за порушення вимог ст. ст. 11, 12, 14, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення передбачене пунктом «В» ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України «СУВОРА ДОГАНА». 2. Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи – начальнику фінансово-економічної служби, згідно пункту 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, колишньому водію автомобільного відділення взводу матеріально технічного забезпечення 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому сержанту ОСОБА_1 не нараховувати грошове забезпечення з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року включно, не виплачувати премію за вересень, жовтень, листопад, грудень місяці 2022 року, за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень місяці 2023 року у повному обсязі, та відповідний відсоток премії за вересень 2023 року, не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року за вересень, жовтень, листопад, грудень місяці 2022 року, за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень місяці 2023 року. 3. Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення – начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення протягом 10 діб з дати підписання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування. Таким чином, розслідуванням було встановлено, що за час з 07.09.2022 року по 23.07.2023 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 старший сержант ОСОБА_1 обов`язки військової служби не виконував, проводив вільний час на власний розсуд, перебував поза межами військової частини НОМЕР_1 без законних на то підстав. 
Відповідно до даних позивачем до позовної заяви його карток особового рахунку за 01/2022 – 12/2022 від 12.09.2025 № 7724/ФЕС та за 01/2023 – 09/2023 від 12.09.2025 №7725/ФЕС, позивач за час з 01.04.2023 по 23.07.2023 року грошове забезпечення не отримував, тому що в цей час він був відсутній на службі без поважних причин. За час з 07.09.2022 року по 31.03.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 позивачу проведені надлишкові виплати, та підстав для їх отримання позивач не мав, тому що в цей період він був відсутній на службі без поважних причин. 
Як зазначає представник відповідача у поданій до суду позовній заяві, за час, починаючи з терміну повернення військовослужбовця до військової частини НОМЕР_1 , - 24 липня 2023 року – час виключення позивача зі списків особового складу у зв`язку з переведенням до іншої військової частини, - 28.09.2023 року позивач отримав грошове забезпечення, як військовослужбовець, який з 27.11.2022 року увільнений від займаної посади та який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , а саме в розмірі його окладу за військовим званням та процентної надбавки за вислугу років, що відповідає вимогам пункту 5 Розділу XXVIII Порядку, яким передбачено: 5. Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.
Так, з даних позивачем до позовної заяви його карток особового рахунку за 01/2022 – 12/2022 від 12.09.2025 № 7724/ФЕС та за 01/2023 – 09/2023 від 12.09.2025 №7725/ФЕС вбачається, що позивачу у вересні 2023 року нараховано грошову допомогу на оздоровлення у розмірі 13 800,90 грн.; МД для виріш. соц. побут. питань у розмірі 8130,96 грн. а також грошове забезпечення у розмірі 1254,68 грн.
При цьому, суд зазначає, що позивач не надав відомостей оскарження накладеного на нього дисциплінарного стягнення, а також доказів про його скасування.
Отже, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 , щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення за період з 01.05.2023 року по 30.09.2023 року включно та зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове та здійснити недоотримане продовольче, речове та інші види забезпечення за період з період з 01.05.2023 року по 30.09.2023 року включно.
Щодо посилань представника відповідача на пропуск строку позивачем, суд зазначає, що такі доводи є безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX внесені зміни до норм КЗпП України.
Зокрема, частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно з якою працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Відповідно до нової редакції статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Так, спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.05.2023 року по 30.09.2023 року.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
Так, частиною першою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Разом із цим, другою статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Зокрема, правила застосування частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України були предметом розгляду Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23.
У цій постанові, серед іншого, Судова палата сформувала підхід до застосування частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати та вказала, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову необхідно обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
У постанові від 19.11.2025 у справі № 420/27284/24 Судовою палатою досліджувалося питання щодо поширення приписів статті 233 Кодексу законів про працю України в частині, що стосується строку звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби, на правовідносини, пов`язані з недотриманням законодавства про оплату праці, які виникли після 19.07.2022.
Так, Судова палата дійшла висновку про поширення приписів статті 233 Кодексу законів про працю України в частині строку звернення до суду осіб, які проходять публічну службу, у зв`язку з порушенням законодавства про оплату праці.
У постанові від 19.11.2025 у справі № 420/27284/24 Судова палата вказала, що частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України містить загальне правило про те, що тримісячний строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України конкретизує це правило, зокрема, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні. У цьому випадку тримісячний строк звернення до суду обчислюється з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Судова палата виснувала, що тримісячний строк звернення до суду осіб, що перебувають на публічній службі має обчислюватися за загальним правилом, яке закріплено у частині першій статті 233 Кодексу законів про працю України, з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Враховуючи наведені висновки Верховного Суду, у разі порушення законодавства про оплату праці тримісячний строк звернення до суду осіб, які перебувають на публічній службі, має обчислюватися з дня, коли позивач (публічний службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Натомість тримісячний строк звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати при звільненні необхідно обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.
Матеріалами справи встановлено, що листом від 12.09.2025 року №7726/ФЕС відповідач повідомив позивачу про те, що на його звернення від 15.08.2025 №БЛ - 19161038 на гарячу лінію Міністерства оборони України щодо ненадання відповіді на адвокатський запит, надання грошового атестату, довідки про грошове забезпечення за період служби, станом на 12.09.2025 адвокатський запит до фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 не надходив. Додатки: грошовий атестат; картка особового рахунку.
Тобто, саме з карток особового рахунку позивач дізнався про порушене на його думку право на нераховане та не виплачене грошове забезпечення.
Так, з 12.09.2025 у позивача розпочався тримісячний строк звернення до суду з цим позовом.
Позивач звернувся до суду з цим позовом 10.11.2025 року (позов направлено засобами поштового зв`язку), тобто в межах тримісячного строку звернення до суду з цим позовом.
За таких обставин, висновки представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом є помилковими.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги не належать до задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С. В. Прудник