П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/6042/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян М.Б. 
Суддя-доповідач - Біла Л.М. 
20 січня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Білої Л.М. 
суддів: Гонтарука В. М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 07.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.
20.05.2025 представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якої представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 ознайомився з наказом лише 21.04.2025, тому з цієї дати і має розпочинатися строк звернення до суду з відповідними вимогами.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.05.2025 продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк для виконання ухвали суду від 07.05.2025 року на 7 днів.
Зокрема, суд дійшов висновку, що позивачем в поданому клопотанні не відзначено поважних причин для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
06.06.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якої представник позивача зазначив, що причини несвоєчасного оскарження рішення є обґрунтованими та можуть бути підставою для поновлення строку. Такими причинами, на переконання представника позивача, є факт ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом лише 21.04.2025 та перебування позивача на стаціонарному лікування в період з 16.12.2024 по 06.01.2025, з 16.02.2025 по 26.02.2025, з 22.03.2025 по 30.05.2025.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.06.2025 позовну заяву повернуто позивачеві.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 312 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України, після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, зокрема, чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України).
Отож, строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду.
Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Отже, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Як встановлено з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №254 від 24.08.2024.
Обгрунтовуючи причин пропуску визначеного місячного строку, передбаченого частиною 5 статті 122 КАС України, представник позивача вказував на те, що позивач лише 21.04.2025 ознайомився з оскаржуваним наказом.
Надаючи оцінку вказаній обставині, суд першої інстанції відзначив про відсутність в матеріалах справи доказів, які свідчили б, що ОСОБА_1 ознайомився з оскаржуваним наказом саме 21.04.2025.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 28.05.2025, якою було продовжено позивачу процесуальний строк для виконання ухвали суду від 07.05.2025 року, судом встановлено, що про припинення виплати грошового забезпечення позивачу стало відомо з серпня 2024 року. Також із пояснень представника позивача, саме із відповіді на адвокатський запит ОСОБА_1 від 28.11.2024 стало відомо про існування оскаржуваного наказу.
Судова колегія зазначає, що в матеріалах справи наявна відповідь на адвокатський запит адвоката Хейніса О.Г. від 14.04.2025 від адвоката Гущі Я.В., яка повідомила, що після отримання відповіді на адвокатський запит від 28.11.2024, ОСОБА_1 звернувся з проханням скласти новий запит до Військової частини НОМЕР_1 з вимогою надати копію наказу командира цієї частини від 24.08.2024 № 254.
Тож, нею було надіслано запит від 15.01.2025 та запит (повторно) від 20.02.2025 про отримання належним чином завіреної копії наказу командира військової частини НОМЕР_1 №254 від 24.08.2024, а також належним чином завірену копію матеріалів службового розслідування, що передувало винесенню цього наказу.
22.02.2025 на її електронну пошту надійшла відповідь Військової частини НОМЕР_1 , згідно якої надано копію витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.08.2024 №254.
Адвокат Гуща Я.В. повідомила, що, отримавши відповідь, вона намагалась зв`язатись з ОСОБА_1 та віддати йому отримані документи, проте його телефонний номер перебував поза зоною досягнення. Згодом ще декілька разів намагалася зв`язатися з позивачем, проте зв`язку з ним не було. Надалі вказує, що перебувала у відпустках в березні та квітні 2025, та також перебувала без зв`язку. Іншого контакту чи адреси для направлення позивачу отриманих документів він не надав.
За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. При цьому наведені обставини адвокатом Гуща Я.В. не свідчать про наявність об`єктивних причин, які б перешкоджали своєчасному зверненню позивача до суду.
Крім того, суд першої інстанції доцільно зауважив, що доводи представника позивача щодо неможливості своєчасного звернення до суду через не ознайомлення з оскаржуваним наказом, не спростовують факту обізнаності позивача про порушення своїх прав, а також не позбавляли останнього, звернувшись до суду за захистом своїх прав, подати клопотання про витребування доказів відповідно до статті 80 КАС України.
Отримавши відповідні докази вже після подання позовної заяви, позивач не був позбавлений можливості скористатися правом на зміну предмета або підстав позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог тощо.
Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано виснував, що наведені причини пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом є суб`єктивними і не позбавляли останнього можливості звернутися до суду з цим позовом в установлений Законом строк.
Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 04.10.2024 у справі №580/4340/24.
Стосовно факту проходження позивачем медичного огляду з 19.08.2024 по 11.12.2024, та перебування на лікарняному у період з 16.12.2024 по 06.01.2025, з 16.02.2025 по 26.02.2025, з 22.03.2025 по 30.05.2025, то судова колегія зазначає наступне.
Так, проходження позивачем медичного огляду з 19.08.2024 по 11.12.2024 не спростовує факту пропуску строку на звернення з вказаним позовом, адже у цей період позивач не був обмежений у праві на своєчасне отримання правової допомоги та, як наслідок, вчасного звернення до суду з цим позовом. Матеріалами справи підтверджено, що в інтересах позивача адвокатом Гущею Я.В 27.11.2024 направлявся адвокатський запит до Військової частини НОМЕР_1 щодо підстав, з яких молодшому сержанту ОСОБА_1 , не надходить грошове забезпечення з 19.08.2024 та коли відновиться виплата грошового забезпечення.
Окрім того, стан тимчасової непрацездатності за певних умов може вказувати на поважність причин пропуску процесуального строку. Такими умовами, зокрема можуть бути тривале стаціонарне лікування яке мало місце у період коли строки звернення до суду розпочали свій перебіг, істотність тривалості періоду тимчасової непрацездатності по відношенню із тривалістю строку звернення до суду, тощо. В такому випадку особа дійсно може з об`єктивних причин бути позбавлена можливості звернутися до суду у встановлений строк.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до виписок із медичних карток №30786, №30926, та №б/н від 30.03.2025, ОСОБА_1 у період з 16.12.2024 по 06.01.2025, з 16.02.2025 по 26.02.2025, з 22.03.2025 по 30.03.2025 перебував на стаціонарному лікуванні.
Проте, ні у період з 07.01.2025 по 15.02.2025, ні у період з 27.02.2025 по 21.03.2025 позивач не скористався правом звернутися до суду, хоча об`єктивних перешкод для цього не існувало. Відповідно до долучених до матеріалів справи виписок з медичної картки, позивач у зазначені періоди не перебував на стаціонарному лікуванні, а тому не був позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду.
Також, суд враховує, що, як вказує адвокат Гуща Я.В., після отримання відповіді на адвокатський запит вона намагалася зв`язатися з позивачем ОСОБА_1 для передачі документів, проте його номер телефону був недоступний. Надалі неодноразово робила спроби зв`язатися з ним, але всі вони виявилися безуспішними, при цьому позивач не надав жодних інших контактних даних або адреси для надсилання документів.
Ці обставини свідчать не про наявність об`єктивних перешкод для вчасного звернення до суду, а про прояв пасивності та процесуальної бездіяльності самого позивача, що виключає визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Таким чином, наведені позивачем аргументи в заяві про поновлення строку звернення до суду підставно визнані судом першої інстанції такими, що не свідчать про однозначну неможливість здійснення процесуальних дій у визначений законом строк.
Підсумовуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду є не обґрунтованою та відсутні підстави для її задоволення.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України, згідно із частинами першою, другою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Положення ч. 2 ст. 123 КАС України кореспондують приписам п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, якими передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 		Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Моніч Б.С.