ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 р. 	Справа № 520/7462/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Спірідонов М.О.) від 23.10.2025 по справі № 520/7462/25
за позовом Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів"
до Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ДП "Новопокровський комбінат хлібопродуктів", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.12.2024 № 0/70805/0416 про встановлення порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного п. 57.1 ст. 57 ПК України та на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 2 979 758,34 грн. було покладено обов`язок на Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" зі сплати штрафу у розмірі 10% у сумі 297 975 грн. 83 коп.;
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.12.2024 № 0/70815/0416 про встановлення порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного п. 57.1 ст. 57 ПК України та на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 515838,29 грн. було покладено обов`язок на Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" зі сплати штрафу у розмірі 5% у сумі 25791 грн. 91 коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.12.2024 № 0/70805/0416 про встановлення порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного п. 57.1 ст. 57 ПК України та на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 2 979 758,34 грн. було покладено обов`язок на Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" зі сплати штрафу у розмірі 10% у сумі 297 975 грн. 83 коп. та від 23.12.2024 № 0/70815/0416 про встановлення порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного п. 57.1 ст. 57 ПК України та на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 515838,29 грн. було покладено обов`язок на Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" зі сплати штрафу у розмірі 5% у сумі 25791 грн. 91 коп. є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 по справі № 520/7462/25 позовні вимоги задоволено.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.12.2024 № 0/70805/0416 про встановлення порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного п. 57.1 ст. 57 ПК України та на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 2 979 758,34 грн. було покладено обов`язок на Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" зі сплати штрафу у розмірі 10% у сумі 297 975 грн. 83 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.12.2024 № 0/70815/0416 про встановлення порушення правил сплати (перерахування) грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), визначеного п. 57.1 ст. 57 ПК України та на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 515838,29 грн. було покладено обов`язок на Державне підприємство "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" зі сплати штрафу у розмірі 5% у сумі 25791 грн. 91 коп.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь Державного підприємства "Новопокровський комбінат хлібопродуктів" сплачений судовий збір у сумі 4856 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн. 52 коп.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що штрафна санкція відповідно до ст. 124 ПК України є автоматичним наслідком виявленого факту несвоєчасної сплати. Суд же штучно пов`язав: накладення штрафу, з нібито неправомірними діями податкового органу щодо «напрямку зарахування», хоча в матеріалах справи відсутні будь-які докази такого втручання податкового органу у рух коштів платника.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення..
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2024 року Головним управлінням ДПС у Харківській області було проведено камеральну перевірку щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість Державним підприємством “Новопокровський комбінат хлібопродуктів”.
За результатами вказаної перевірки складено акт № 54098/20-40-04-16-03/00953048 від 27.11.2024, за висновком якого відповідачем було встановлено, що позивач порушив п. 57.1 ст. 57 ПК України, що призвело до несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість від 16.01.2024 № 9373835937, від 16.02.2024 № 9031650913, від 17.04.2024 № 9096636648, від 17.10.2023 № 9274726653, від 17.11.2023 № 9312197311, від 18.03.2024 № 9062957647, від 18.12.2023 № 9344771607.
На підставі акту перевірки камеральної перевірки № 54098/20-40-04-16-03/00953048 від 27.11.2024 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 23.12.2024 № 0/70805/0416, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 297975 грн. 83 коп. та податкове повідомлення-рішення від 23.12.2024 № 0/70815/0416, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 25791 грн. 83 коп.
Не погодившись із прийнятими відповідачем рішеннями, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку до ДПС України, однак за результатами розгляду скарги ДПС залишено без змін податкові повідомлення рішення від 23.12.2024 № 0/70815/0416, від 23.12.2024 № 0/70805/0416, а скаргу - без задоволення.
Не погодившись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.12.2024 № 0/70805/0416 та від 23.12.2024 № 0/70815/0416 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Положеннями пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Приписами п. 46.1 ст. 46 ПК України передбачено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями п. 124.1 ст. 124 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Якщо зарахування коштів з електронного рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість в оплату узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеного в уточнюючому розрахунку до податкової декларації, здійснюється на наступний операційний (банківський) день, штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
За змістом акту камеральної перевірки, на підставі якого винесені оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення, контролюючим органом встановлено, що ДП «НКХП» порушено п. 57.1 ст. 57 та п. 124.1 ст. 124 ПК України, що призвело до несвоєчасної сплати узгодженої сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість від: 16.01.2024 № 9373835937, 16.02.2024 № 9031650913, 17.04.2024 № 9096636648, 17.10.2023 № 9274726653, 17.11.2023 № 9312197311, 18.03.2024 № 9062957647, 18.12.2023 № 9344771607 
Поряд з цим, судовим розглядом також встановлено, що на виконання своїх податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість, підприємством позивача своєчасно та належним чином було сплачено суму узгоджених податкових зобов`язань згідно із податковими деклараціями від: 16.01.2024 № 9373835937, 16.02.2024 № 9031650913, 17.04.2024 № 9096636648, 17.10.2023 № 9274726653, 17.11.2023 № 9312197311, 18.03.2024 № 9062957647, 18.12.2023 № 9344771607, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками.
В той же час, за змістом акту перевірки податковим органом вказується інша дата отримання суми узгодженого податкового зобов`язання за вищевказаними податковими деклараціями, у зв`язку з чим позивач вказував, що податковим органом було самостійно змінено напрямок перерахованих ним грошових коштів з електронного рахунку ПДВ, що в свою чергу, суперечить чинному законодавству.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України у разі не виконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків. Ця компетенція стосується, зокрема виявлення джерел погашення податкового боргу та контролю за дотриманням платником податків черговості погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.
Згідно з абз. 1 п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
При цьому, законодавцем встановлені особливості щодо визначення джерел сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з ПДВ.
Так, відповідно до абз. 2 п. 87.1 ст. 87 ПК України джерелом самостійної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість є суми коштів, джерела яких зазначені в абзаці першому цього пункту та обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. У разі сплати податкових зобов`язань, що виникли до 1 липня 2015 року, та/або погашення податкового боргу за податковими зобов`язаннями, що виникли до 1 липня 2015 року, перерахування коштів до бюджету здійснюється безпосередньо з поточних рахунків платника податків, відкритих у банках.
При цьому, п. 87.1 ст. 87 ПК України передбачено, що не можуть бути джерелом погашення податкового боргу, крім погашення податкового боргу з податку на додану вартість (крім податкового боргу, що виник до 1 липня 2015 року), кошти на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Для погашення такого податкового боргу за рахунок коштів на рахунку платника податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, за умови наявності підстав, передбачених статтею 95 цього Кодексу, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр, у якому зазначаються найменування платника податків, податковий та індивідуальний податковий номер платника податків та сума податкового боргу, що підлягає перерахуванню до бюджету (крім сум податкового боргу за податковими зобов`язаннями з податку на додану вартість, що підлягали сплаті до державного бюджету та за якими сформовано реєстр для перерахування коштів до державного бюджету з рахунка у системі електронного адміністрування відповідно до пункту 200.2 статті 200 цього Кодексу). Порядок формування та надсилання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, такого реєстру визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Положеннями п. 87.9 ст. 87 ПК України встановлено, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.
В свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, спеціальною нормою, яка регулює стягнення коштів, у тому числі, з рахунків у системі електронного адміністрування ПДВ, є положення п. 95.3 ст. 95 ПК України, згідно з якими стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Положеннями п. 200-1.5, п. 200-1.7 ст. 200-1 ПК України встановлено, що з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. 
Кошти, що надійшли на рахунки, визначені у підпунктах "а" - "в" пункту 200-1.2 цієї статті, автоматично перераховуються органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на рахунок такого платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість та на спеціальний рахунок такого платника протягом наступного операційного дня. 
На запит платника податку йому шляхом надсилання електронного повідомлення надається інформація про рух коштів на його рахунках у системі електронного адміністрування податку.
Кошти, зараховані на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, та погашення податкового боргу з податку на додану вартість.
Згідно з п. 25 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569, встановлено, що сплата податкових зобов`язань, визначених контролюючим органом відповідно до підпунктів 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Кодексу, та сплата передбачених Кодексом штрафних санкцій і пені здійснюються платником податку з поточного рахунка до відповідного бюджету.
Відповідно до п. 21 Порядку № 569, якщо на дату подання податкової декларації з податку сума коштів на електронному рахунку платника податку перевищує суму, що підлягає перерахуванню до бюджету відповідно до поданої звітності, платник податку має право подати контролюючому органу у складі податкової декларації заяву, відповідно до якої такі кошти підлягають перерахуванню на поточний рахунок платника податку, реквізити якого зазначаються в заяві, у сумі залишку коштів, що перевищує суму податкового боргу з податку та суму узгоджених податкових зобов`язань з податку, або до бюджету в рахунок сплати податкового боргу з податку, що виник починаючи з 1 липня 2015 року.
Отже, у разі коли платник податку на додану вартість не сплатив самостійно узгоджену суму податкового зобов`язання в установлений п. 57.1 ст. 57 ПК України строк і не сплачує податковий борг, який внаслідок цього виник, контролюючий орган вправі здійснити за платника податку заходи щодо погашення податкового боргу за рахунок коштів на рахунку цього платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість за рішенням суду.
Непогашення податкового боргу, зокрема зі сплати штрафних (фінансових) санкцій та пені, дає право контролюючому органу здійснити за цього платника податку і в інтересах держави заходи на погашення податкового боргу, який виник через таку несплату.
При цьому, такі заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як це вимагається частиною другою статті 19 Конституції України, якою встановлено критерій поведінки державного органу у сфері публічних відносин. Неправомірна поведінка невладного суб`єкта у цих відносинах не може виправлятися неправомірною поведінкою владного суб`єкта.
Наведені висновки відповідають позиції Верховного Суду, сформованій у постановах від 10.09.2019 у справі № 1840/3549/18, від 30.07.2019 у справі № 440/4082/18, від 16.07.2024 у справі № 200/19199/21.
В межах спірних правовідносин відповідачем не надано доказів прийняття судових рішень щодо стягнення з рахунків позивача у системі електронного адміністрування податку на додану вартість податкового боргу, з огляду на що спрямування податковим органом сплачених позивачем платежів, які зараховані на електронний рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на погашення податкового боргу є безпідставним та протиправним, у зв`язку з чим висновки податкового органу щодо виникнення у позивача податкового боргу внаслідок несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань, а отже і нарахування штрафних санкцій відповідно до п. 124.1 ст. 124 ПК України є помилковими.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що слід враховувати, що обставини виникнення податкового боргу, на який посилається відповідач, обумовлені самостійною зміною податковим органом напрямку зарахування податкових платежів, сплачених позивачем, шляхом зарахування коштів платника податків з його рахунку у системі електронного адміністрування на поточний рахунок.
На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 23.12.2024 № 0/70805/0416 та від 23.12.2024 № 0/70815/0416 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2025 по справі № 520/7462/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко   В.В. Катунов