Справа №583/801/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Ярошенко Т. О.	
Номер провадження 33/816/860/26 	Суддя-доповідач Терещенко О. І. 	
Категорія  173-2 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України
23 січня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Терещенко О. І., розглянув з участю секретаря судового засідання Баришевої А.І., захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - адвоката Кудіна О.М., у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 – адвоката Кудіна О.М. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2025 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. Постановлено стягнути із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 605 грн 60 коп. 
УСТАНОВИЛА:
Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2025 року об`єднано справи №583/801/25 (провадження 3/583/424/25) та №583/802/25 (провадження №3/583/425/25) щодо ОСОБА_1 та її притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн за те, що остання 17 лютого 2025 року о 02 (згідно з протоколом 20 година) год по АДРЕСА_1 вчинила домашнє насильство, а саме: ображала нецензурною лайкою свою матір ОСОБА_2 у присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим могла завдати шкоди їхньому психічному здоров`ю, тобто скоїла адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Не погодившись із указаним судовим рішенням, захисник ОСОБА_1 – адвокат Кудін О.М. подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2025 року, скасувати її та закрити провадження у справі.
Клопотання про поновлення процесуального строку для звернення до апеляційного суду з даною скаргою апелянтом обґрунтоване тим, що суд розглянув справу, не викликавши ОСОБА_1 у судове засідання та не надавши можливість надати пояснення, долучити докази своєї невинуватості, чим обмежив право на захист. Копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримала 15 грудня 2025 року і звернулася до центру надання вторинної безоплатної правничої допомоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність оскаржуваної постанови, винесення її без врахування всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що ОСОБА_1 проживає у квартирі, яка належить їй на праві власності разом з неповнолітньою донькою та матір`ю. Разом з ними проживає її співмешканець, який є військовослужбовцем ЗСУ. Між її співмешканцем та матір`ю постійно відбуваються сварки. Остання не вважає його членом сім`ї, а вона заступається за нього. Сварки та конфліктні ситуації виникають з ініціативи матері, остання кричить, ображає, погрожує, а коли ОСОБА_1 їй відповідає, то вона викликає поліцію. Остання не вчиняє ніякого сімейного насилля, а її мати, зловживаючи своїми процесуальними правами, говорить, що буде за допомогою поліції виселяти доньку та її співмешканця і домагається складання протоколів, при цьому працівники поліції, не розібравшись у ситуації, складають протоколи. Вказує, що суд не вирішив питання недопустимості та неналежності доказів і невмотивовано без жодних доказів визнав особу винуватою, проігнорувавши істотні порушення вимог закону, допущені поліцейськими, які були підставами для закриття справи, ухваливши незаконне рішення.
Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 у судове засідання не прибули, причин неприбуття не повідомили, про день, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвокат Кудін О.М. вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді щодо змісту клопотання про поновлення строку, змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, доводи адвоката Кудіна О.М., апеляційний суд дійшов таких висновків.
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданого клопотання , апеляційний суд вважає, що вказане вище клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді підлягає задоволенню з таких підстав.
Зокрема, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП). При цьому належна правова процедура це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи і копія цієї постанови протягом 3-х днів вручається або висилається особі, щодо якої її ухвалено, а згідно з ч. 2 ст. 294 цього Кодексу постанова судді може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її ухвалення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником; апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Процесуальні строки - це встановлені законом проміжки часу, у межах яких учасники провадження в справі про адміністративні правопорушення зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії; будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Дотримання встановленого процесуальною нормою КУпАП строку на звернення до суду з апеляційною скаргою має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення в апеляційній інстанції розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Це надає заінтересованій особі, яка має право на звернення до суду з апеляційною скаргою на постанову судді суду першої інстанції, більш ніж достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати таку скаргу або не подавати, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція апеляційного суду не здійснюється.
Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.
Під поважними причинами пропущення процесуального строку необхідне розуміти неможливість особи подати клопотання (заяву, скаргу) у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були, чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка повинна була звернутись до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції у визначений законом строк.
Зазначені вище обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 24 лютого 2025 року не брала участі в судовому засіданні у суді першої інстанції. У матеріалах справи міститься лише довідка про доставку їй повідомлення у додаток «Viber». Однак, у порушення вимог п. п. 5, 6 розділу І Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України 23 січня 2023 року №28, відсутня її заявка на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. Будь-які інші докази належного сповіщення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи у матеріалах справи відсутні. Копія оскаржуваної постанови направлялася на поштову адресу останньої листом з рекомендованим повідомленням, який повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 
Отже, з метою забезпечення доступу ОСОБА_1 до правосуддя апеляційний суд вважає, що процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді підлягає поновленню, так як був пропущений з поважних причин.
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Оскаржувана постанова судді суду першої інстанції ґрунтується на тому, що факти скоєння правопорушень підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №007218 від 17 лютого 2025 року та серії ВАВ №007219 від 17 лютого 2025 року, письмовими поясненнями ОСОБА_2 , доданими до матеріалів справи.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований та зробленим на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також стаття 62 Конституції України зазначає, що винуватість особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Постанова судді суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам.
Як убачається з матеріалів справи та оскаржуваної постанови, при розгляді даної справи суддя першої інстанції не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у ній письмові матеріали та дійшов хибного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого тягне за собою накладення штрафу від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Диспозицією ч. 2 ст. 173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення діяння, передбаченого частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи.
Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Тобто, виходячи з тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення зазначати конкретно в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.
Відповідно до положень Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Отже, діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї, утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, зокрема як домашнє насильство психологічного характеру.
Згідно з вимогами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Посадова особа, яка складає протокол про адміністративне правопорушення, ставить у вину особі вчинення конкретного протиправного діяння, яке містить в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
Забезпечення доведеності вини є складовою частиною однієї із засад судочинства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Конституції України.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 007218 17 лютого 2025 року о 20 годині 00 хвилин у АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно матері ОСОБА_2 , а саме: висловлювалася брутальною лайкою в її бік, чим могла завдати шкоди її психологічному здоров`ю. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 2).
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 007219 17 лютого 2025 року о 20:00 годині в АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_2 , а саме: висловлювалася брутальною лайкою в її бік, чим могла завдати шкоди її психологічному здоров`ю у присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаними діями ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 9).
Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2 на ім`я начальника РВП ГУНП в Сумській області, відповідно до яких остання повідомила, що 17 лютого 2025 року, будучи вдома за адресою: АДРЕСА_1 , близько 14:00 год прийшла її донька зі своїм співмешканцем з метою розпиття спиртних напоїв, після чого остання почала висловлюватись в її сторону та сторону своєї доньки нецензурною лайкою, почала бити посуд, кидати пательню та кидатися з ножем на неї у присутності онуки, хапати її та дитину за верхній одяг, після чого у неї з`явилися синці, а потім зірвала в кімнаті засіб освітлення. ОСОБА_1 на її зауваження не реагувала, після цього вона викликала працівників поліції (а. с. 5, 12).
До матеріалів справи також долучено рапорт поліцейського-водія Охтирського РВП ГУНП в Сумській області за фактом надходження повідомлення зі служби 102 про вживання донькою заявниці ОСОБА_2 спиртних напоїв, побиття нею посуду, кидання ножів та із проханням направити ювенальну поліцію на АДРЕСА_1 (а. с. 3, 10). 
Крім того, у матеріалах справи також міститься копія термінового заборонного припису від 17 лютого 2025 року, складеного відносно ОСОБА_1 , за фактом, викладеним у протоколах про адміністративні правопорушення серії ВАВ №007218, ВАВ №007219 від 17 лютого 2025 року (а. с. 4,11).
Апеляційний суд також відмічає, що у судовому засіданні адвокат Кудін О.М. пояснив, що ОСОБА_1 проживає у квартирі, яка частково належить їй на праві власності, разом з неповнолітньою донькою та матір`ю. Разом з ними проживає її співмешканець, який є військовослужбовцем ЗСУ. Між останнім та матір`ю постійно відбуваються сварки та конфліктні ситуації.
Апеляційний суд відмічає, що матеріали справи не містять письмових пояснень особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .
Також у матеріалах справи відсутні пояснення осіб, що були присутні під час сварки між ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_2 , а саме неповнолітньої ОСОБА_3 та співмешканця ОСОБА_1 . Не допитані вони і судом.
Відсутні в матеріалах справи і докази того, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 . Також відсутні докази того, що остання є неповнолітньою.
Під психологічним насильством у сім`ї розуміється насильство, пов`язане із дією одного члена сім`ї на психіку іншого шляхом словесних образ, погроз, переслідування, яким умисно спричиняється емоційна невпевненість та нездатність себе захистити, чим завдається або може бути завдана шкода психічному здоров`ю цього члена сім`ї.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд звертає увагу на те, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Однак, доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріали справи не містять. 
Апеляційний суд звертає увагу, що домашнє насильство важливо відрізняти від конфліктних ситуацій. Так людина, що чинить домашнє насильство, маючи значну перевагу у своїх можливостях, діє умисно, з наміром заподіяти шкоду потерпілому, порушивши його права і свободи. Тоді як конфлікт - це ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони, зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій.
При цьому, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли вони спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Насильство у родині будь-якого характеру, відрізняється від конфліктних ситуацій, спорів, що виникають у кожній сім`ї та не становлять загрози подальшому розвитку здорових стосунків, тим, що при домашньому насильстві завжди дії того, хто допускає таке насильство, носять навмисний характер, з наміром досягнення бажаного результату, тягнуть спричинення шкоди; відбувається порушення прав і свобод людини; наявна значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство. Якщо в діях немає хоча б однієї з чотирьох наведених ознак, вони не є насильством.
Отже, самі по собі нецензурні висловлювання під час сварки не формулюють собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликають обґрунтовані побоювання за свою безпеку чи безпеку інших людей, а також завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відтак, лише факт конфлікту між людьми не може свідчити про психологічне насильство в сім`ї у розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП.
Тому лише факт конфліктної ситуації ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у присутності неповнолітньої ОСОБА_3 за описаних у протоколах про адміністративні правопорушення обставин та за відсутності належної перевірки доказів не може свідчити про домашнє насильство психологічного характеру у розумінні вимог статті 173-2 КУпАП та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що вони не містять належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства. Відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, що проявляється у виді завданої шкоди психологічному чи фізичному здоров`ю.
При цьому апеляційний суд враховує те, що протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого провадження у справі. Зважаючи на викладене та враховуючи позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо протоколу про адміністративне правопорушення, висловлену в рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації», апеляційний суд приходить до висновку, що протокол не може бути доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, належних та допустимих доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, матеріали справи не містять.
Отже, з урахуванням вказаних вище обставин справи, з огляду на те, що наявні сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд не вбачає обґрунтованих підстав для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Кудіна О.М., зазначених у апеляційній скарзі, а відтак, апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню, а постанова Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2025 року у справі №583/801/25 – скасуванню в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, бо вказаною постановою вирішено також питання щодо об`єднання справ №583/801/25 (провадження 3/583/424/25) за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та №583/802/25 (провадження №3/583/425/25) за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
У зв`язку із недоведеністю наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись статтею 294 КУпАП, суддя 
ПОСТАНОВИЛА:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – адвоката Кудіна О.М. на постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2025 року задовольнити частково. 
Постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24 лютого 2025 року, якою об`єднано справи №583/801/25 (провадження 3/583/424/25) та №583/802/25 (провадження №3/583/425/25) щодо ОСОБА_1 та якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, скасувати в частині визнання ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн та ухвалити нову постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю у її діях складу адміністративних правопорушень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  О. І. Терещенко