УХВАЛА

23 грудня 2025 року
м. Київ
справа №496/1710/24
адміністративне провадження №К/990/51112/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 496/1710/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, у якому просив:
- визнати незаконною та скасувати постанову серії БАД 088183 від 09 березня 2023 року, складену з грубими та суттєвими процесуальними порушеннями відносно ОСОБА_1 , а також за відсутності події та складу правопорушення в діях людини - ОСОБА_1 .
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 10 вересня 2024 року повернуто позовну заяву позивачу на підставі пункту 1 та пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, внаслідок пропуску позивачем строку звернення до суду та за наслідком невиконання вимог суду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року скасовано ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 10 вересня 2024 року, з направленням справи на продовження розгляду.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року, відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного Управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення на підставі положень пункту 2 частини першої статті 170 КАС України.
10 листопада 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 496/1710/24.
Верховний Суд ухвалою від 25 листопада 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 496/1710/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконною та скасування постанови, повернув особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
08 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшла вдруге касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 496/1710/24.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з частинами першою-третьою статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
Скаржник оскаржує ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року. З матеріалів касаційної скарги вбачається, що копію постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року скаржник отримав 30 жовтня 2025 року. Відтак останнім днем строку на касаційне оскарження є 01 грудня 2025 року(з урахуванням вихідних днів). Однак ОСОБА_1 вдруге подав касаційну скаргу 05 грудня 2025 року, тобто з пропуском установленого строку на касаційне оскарження.
Разом із касаційною скаргою скаржник подав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якому обґрунтовував пропуск строку погіршенням стану здоров`я та неодноразовим перебуванням на стаціонарному лікуванні.
Водночас, дослідивши матеріали касаційної скарги, Суд установив, що скаржник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема погіршення стану здоров`я та перебування на стаціонарному лікуванні.
У зв`язку з цим скаржнику необхідно подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням належних і допустимих доказів, що підтверджують ці обставини, або зазначити інші поважні причини пропуску строку та підтвердити їх відповідними доказами.
Крім того, відповідно до частини четвертої статті 330 КАС України до касаційної скарги додаються копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
Водночас, Суд установив, що до касаційної скарги скаржник не додав копії касаційної скарги для іншого учасника справи.
Також, згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга. 
Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, у разі оскарження ухвал визначених у частині другій статті 328 КАС України, підставами касаційного оскарження можуть бути помилки судів в питаннях права (застосування норм матеріального та дотримання норм процесуального права), але не в питаннях факту.
Разом з тим Суд установив, що ОСОБА_1 уже подавав касаційну скаргу на означені судові рішення, яку ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2025 року було повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, із наданням вичерпних роз`яснень щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині оскарження ухвал, визначених у частині другій статті 328 КАС України.
Незважаючи на це, у вдруге поданій касаційній скарзі скаржник не навів підстави касаційного оскарження ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 496/1710/24, не зазначив чітко і конкретно, у чому полягає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального чи матеріального права.
Проаналізувавши ухвалені у цій справі судові рішення Суд установив, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження, зазначив, що позивачем оскаржується постанова Головного управління Національної поліції в Одеській області серії БАД 088183 від 09 березня 2023 року.
Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, тверджень про їх неповне з`ясування судами попередніх інстанцій та до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Поряд з цим, суди попередніх інстанцій установили, що в грудні 2023 року ОСОБА_1 вже звертався до Біляївського районного суду Одеської області із адміністративним позовом до Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив, зокрема, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАД № 08883 від 09 березня 2023 року, складену відносно нього, та закрити провадження у вказаній справі (справа № 496/8778/23).
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01 січня 2024 року у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення було відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 неодноразово оскаржив її в апеляційному порядку.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Суд апеляційної інстанції констатував, що позивач оскаржує постанову Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про накладення адміністративного стягнення серії БАД № 088183 від 09 березня 2023 року, якої не існує, тобто у позивача взагалі відсутнє право на позов у матеріальному розумінні.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 01 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження.
В подальшому, позивач ОСОБА_1 звертався до Верховного Суду з чисельними касаційними скаргами, в тому числі і на постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року та від 26 червня 2024 року.
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2024 року.
У цій справі, ОСОБА_1 знову звертається до Біляївського районного суду Одеської області із адміністративним позовом до Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просить, зокрема, визнати незаконною та скасувати постанову серії БАД № 088183 від 09 березня 2023 року (справа № 496/1710/24), тобто заявляє вимоги, аналогічні тим, що вже неодноразово були предметом розгляду судів усіх інстанцій в межах розгляду справи № 496/8778/23.
Суди попередніх інстанцій встановили, що суб`єктний склад справи № 496/8778/23 та справи № 496/1710/24, підстави та предмет спору є ідентичними, а тому позивачу відмовлено у відкритті провадження на підставі положень пункту 2 частини першої статті 170 КАС України.
Окрім того, у прохальній частині касаційної скарги скаржник, серед іншого, просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року, проте як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, такого рішення, як і будь-яких інших рішень у справі № 496/1710/24, 25 травня 2023 року Біляївським районним судом Одеської області не приймалося. У касаційній скарзі відсутні будь-які обґрунтування щодо цього рішення.
Зокрема, додані до касаційної скарги копія постанови Біляївського районного суду Одеської області від 25 травня 2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтями 122-2, частиною першою статті 130, 185 КУпАП ухвалена у іншій справі № 496/3202/23, також рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 листопада 2023 року ухвалене в іншій справі № 496/3264/23.
Посилання заявника у касаційній скарзі на висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладені у справах № 524/9827/16-а, № 686/11314/17, № 724/716/16-а за аналогічних спірних правовідносин, Верховний Суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки рішення суддів попередніх інстанцій у цих справах ухвалені за правилами, встановленими КАС України в редакції, яка була чинна до 15 грудня 2017 року.
Також заявник в обґрунтування підстав касаційного оскарження покликається на застосування судом першої інстанції положень чинного законодавства без урахування висновків Верховного Суду, зокрема, у справі № 140/16989/20.
Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Проаналізувавши доводи заявника, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки скаржник лише зазначив про постанову Верховного Суду, проте не указав норми щодо якої такий висновок сформовано та в чому саме полягає її неправильне застосування судом апеляційної інстанції, обмежившись лише викладенням правової позиції Суду, не зазначаючи конкретно норми права, щодо якої сформовано висновок Верховного Суду, належний, на його думку, до застосування до спірних правовідносин.
Окрім цього, Верховний Суд зазначає, що цитування уривків з постанов Верховного Суду, не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також варто зазначити, що недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на застосування судом першої інстанції положень чинного законодавства без урахування висновків Верховного Суду, зокрема, у справі № 140/16989/20.
Отож, скаржник належно не обґрунтовує помилковість висновків судів попередніх інстанцій щодо порушення норм процесуального права при відмові у відкритті провадження в адміністративній справі.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому відповідно до частини другої статті 332 КАС України, Суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання до суду:
1) заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням належних і допустимих доказів, що підтверджують обставини погіршення стану здоров`я позивача та/або перебування його на стаціонарному лікуванні, на які він посилається клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, або зазначенням інших поважних причини пропуску строку та підтвердженням їх відповідними доказами;
2) уточненої касаційної скарги із переліченням судових рішень, які оскаржуються та зазначенням підстав для їх касаційного оскарження, чітким обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень; а також наданням копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
Керуючись статтями 169, 248, 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 496/1710/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконною та скасування постанови.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 05 травня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 496/1710/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконною та скасування постанови, - залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, шляхом подання до суду:
- заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням належних і допустимих доказів, що підтверджують обставини погіршення стану здоров`я позивача та/або перебування його на стаціонарному лікуванні, на які він посилається клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, або зазначенням інших поважних причини пропуску строку та підтвердженням їх відповідними доказами;
- уточненої касаційної скарги із переліченням судових рішень, які оскаржуються та зазначенням підстав для їх касаційного оскарження, чітким обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень; а також наданням копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.
Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали, в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження , у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині подання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................
...........................
...........................
А.Г. Загороднюк
Л.О. Єресько ,
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду