КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/660/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025року м. Київ
Справа № 760/21539/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк», яка подана представником Македоном Олександром Андрійовичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року, ухвалене у складі судді Усатової І.А., 
у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У вересні 2023 року позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що банк запустив новий проект monobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Особливістю проекту monobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням http://www/monobank.ua/terms. 
Позивач вказував, що 16.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 16.03.2020 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених документів, що складають договір, та зобов`язався виконувати його умови.
На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 80 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № НОМЕР_1 .
AT «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не сплатив щомісячні мінімальні платежі, що відображається у розрахунку заборгованості за договором.
Станом на 01.08.2023 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 83 906 грн. 67 коп., яка складається із: 78 525 грн. 49 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 5381 грн. 18 коп. - заборгованість за порушення грошового зобов`язання. 
Тому представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 16.03.2020 року в розмірі 83 906 грн. 67 коп. та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року в задоволенні позову АТ «Універсал Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ «Універсал Банк» - Македон О.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вказує, що суд не дослідив механізму отримання банківських послуг в рамках проекту monobank, а також процедури погодження споживачем Умов і правил обслуговування рахунків. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, а також отримав їх примірники в мобільному додатку. Відповідач завантажив мобільний додаток «monobank», пройшов ідентифікацію, висловив свою згоду з вказаними документами в електронному вигляді у мобільному додатку «monobank» шляхом застосування електронного цифрового підпису, а також проводив банківські операції. Відтак, сторони погодили усі істотні умови договору. 
Виконаний банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, він містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів, період, за який нарахована заборгованість. Відповідно до виписки про рух коштів баланс на кінець періоду складає (мінус) 3906 грн. 67 коп. Тобто сама заборгованість складає 83 906 грн. 67 коп. Ця заборгованість складається з повністю використаного боржником кредитного ліміту та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить (мінус) - 3906 грн. 67 коп.
При цьому, не може бути взята до уваги позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору, які погоджені між сторонами у належний спосіб.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - Дівіна А.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін. Стверджує, що у ОСОБА_1 не виникало зобов`язальних правовідносин з повернення кредитних коштів, оскільки кредитні кошти було використано внаслідок шахрайських дій з несанкціонованого доступу до його мобільного номера телефона, електронної пошти та мобільного застосунку «Monobank». Так, 26.02.2021 року дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до відділення поліції № 3 Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області із заявою про вчинення щодо її чоловіка кримінального правопорушення, а саме заволодіння невстановленою особою грошових коштів у сумі 66 714 грн., які перебували на картковому рахунку ОСОБА_1 .
У заяві ОСОБА_2 повідомила, що 21.02.2021 року невстановлена особа у шахрайський спосіб відновила sim-карту ОСОБА_1 з номером НОМЕР_2 та, використовуючи вказаний номер заволоділа грошовими коштами, що знаходились на банківській картці. При цьому, ОСОБА_1 особисто не звертався до ПрАТ «ВФ Україна» з проханням змінити або відновити його карту за вказаним номером.
Також, 21.02.2021 року був здійснений несанкціонований доступ до електронної пошти ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була прив`язана до мобільного застосунку «Monobank».
26.02.2021 року вказану заяву було зареєстровано, до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження № 12021153050000059 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство), та розпочато досудове розслідування. ОСОБА_1 визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.
Таким чином, шахрайські дії щодо заволодіння кредитними коштами на банківській картці ОСОБА_1 не можуть мати наслідком виникнення у останнього грошового зобов`язання щодо повернення цих коштів.
Вказує, що доводи апелянта про зобов`язання суду самостійно ознайомлюватись з Умовами та правилами АТ «Універсал банк» є необґрунтованими, оскільки цивільне судочинство є змагальним. Обов`язок доказування у цивільному процесі покладено на сторони. Суд не зобов`язаний ознайомлюватися з Умовами та правилами АТ «Універсал Банк» на офіційному сайті. Роздруківки Інтернет-сторінок, які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі, вони визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу.
Крім того, звертає увагу на те, що для обґрунтування суми заборгованості АТ «Універсал Банк» додає до апеляційної скарги у якості доказу деталізовану виписку про рух коштів по карті ОСОБА_1 від 17.02.2024 року. При цьому, АТ «Універсал Банк» не подає клопотання про поновлення процесуального строку.
Таким чином, враховуючи те, що до суду першої інстанції не було подано доказів в обґрунтування заборгованості ОСОБА_1 , подання цих доказів на стадії апеляційного провадження без зазначення поважності причин їх неподання в суд першої інстанції, - є виходом за межі апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду, будь-яких доказів, які б свідчили про задоволення заяви відповідача, відкриття поточного рахунку, видання йому за вказаною Анкетою-заявою платіжної картки у спосіб, що дозволяє однозначно встановити отримання ним такої картки, чи встановлювався відповідний кредитний ліміт і на яку суму, вказану у додатку, позивач при зверненні до суду не надав.
Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази руху коштів по рахунку, який просив відкрити відповідач при підписанні Анкети-заяви.
Зробити будь-які висновки з долученого позивачем розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості і не зобов`язаний до цього законом. Зазначаючи в позові загальну суму заборгованості, в приведеному розрахунку позивачем не зазначено, з чого вона складається.
Крім того, долучені позивачем до позову Умови обслуговування рахунків фізичної особи та додатки до них, які є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем не підписані, хоч і містять графу для підпису сторонами.
Матеріали справи також не містять доказів того, що саме ці Умови діяли на момент підписання відповідачем Анкети-заяви, з якими він погодився, підписуючи Анкету-заяву.
Суд вважав, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що неодноразово було підтверджено у чисельних постановах Верховного Суду і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не є достатніми доказами, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому платіжну картку Monobank, суму кредитного ліміту та видачу кредитної картки. Саме лише підписання відповідачем Анкети-заяви без належних доказів видачі кредитної картки та встановлення кредитного ліміту не може свідчити як про її видачу, так і встановлення кредитного ліміту.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає висновки такими, що відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам, зроблені з дотриманням норм матеріального права. 
Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2020 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг.
У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, та що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення (а. с. 7).
Згідно із наданим банком розрахунком заборгованості за договором б/н від 16.03.2020 року станом на 01.08.2023 року, у відповідача існує заборгованість у розмірі 83 906 грн. 67 коп., яка складається з: 78 525 грн. 49 коп. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 5381 грн. 18 коп. - заборгованість за порушення грошового зобов`язання (а. с. 6). 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Аналізуючи викладені норми, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно з ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем шляхом проставлення власноручного підпису.
Анкета-заява містить інформацію щодо особи відповідача, зокрема дату народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта ОСОБА_1 .
У анкеті-заяві відповідач просить відкрити поточний рахунок №  НОМЕР_3 у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт, відповідно до умов Договору.
У анкеті-заяві міститься згода ОСОБА_1 про те, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомився, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.
У п. 6 анкети-заяви відповідач вказав, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 6 анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. 
Також на підтвердження позовних вимог позивачем АТ «Універсал Банк» додано розрахунок заборгованості за договором, Витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank , що набувають чинності з 28 листопада 2021 року, роздруківку Таблиці «Чорна картка monobank», Паспорта споживчого кредиту Чорної картки monobank, Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, копію паспорта та картки платника податків відповідача.
Разом з тим, вказані документи не підтверджують узгодження сторонами умов кредитування, наявності та дійсного розміру заборгованості за кредитним договором.
Як вбачається з матеріалів справи, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, Тарифи і Паспорт споживчого кредиту чорна карта monobank не містять підпису відповідача ОСОБА_1 . 
Підписана відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг містить лише його анкетні дані та контактну інформацію. Водночас, вказана анкета-заява не містить положень щодо умов кредитування.
Також, АТ «Універсал Банк» не було доведено підписання відповідачем Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, Тарифів і Паспорту споживчого кредиту чорна карта monobank з використанням електронного цифрового підпису, а також їх вручення відповідачу в електронному вигляді. 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що Умови та правила, Тарифи і Паспорт споживчого кредиту були погоджені при підписанні анкети-заяви, про що безпосередньо у ній зазначено, висновків суду не спростовують, оскільки анкета-заява підписана 16 березня 2020 року, а надані до справи Умови та правила затверджені протоколом Правління банку від 24.11.2021 року та набувають чинності з 21 листопада 2021 року;
Таким чином, АТ «Універсал Банк» не доведено погодження сторонами всіх істотних умов кредитування.
Дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 83 906 грн. 67 коп., оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження зазначеного розміру кредитної заборгованості.
Для доведення факту наявності між сторонами кредитних зобов`язань, банк повинен був надати докази як погодження між сторонами всіх істотних умов кредитування, так і встановлення кредитного ліміту і його розміру та докази використання відповідачем коштів кредитного ліміту, адже надання кредитних коштів є лише однією із банківських послуг, передбачених п. 2.5 «Умов обслуговування рахунків фізичної особи». 
Відповідно до анкети-заяви, відповідач просив відкрити поточний рахунок на його ім`я. Згідно з п.2.1 «Умов обслуговування рахунків фізичних осіб», обслуговування поточного рахунку, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки, що відкривається відповідно до умов договору, встановлюється за дебетово-кредитною схемою.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п.п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Позивач на підтвердження існування заборгованості у відповідача за кредитним договором надав розрахунок заборгованості за договором від 16.03.2020 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 (а. с. 6).
Разом з тим, зазначений розрахунок заборгованості (в якому вказані суми залишку поточної заборгованості, розмір процентної ставки, суми нарахованих та сплачених процентів, суми погашення за наданим кредитом) не містить даних про розмір встановленого кредитного ліміту, суми та дати його використання відповідачем, тобто суми використаних позичальником кредитних коштів в межах наданого кредитного ліміту та зазначеного банком овердрафту.
Інших доказів розміру встановленого ліміту та обсягу використаних кредитних коштів - матеріали справи не містять, а тому наявний у матеріалах справи  розрахунок заборгованості, в якому не зазначено розміру використаних кредитних коштів та складових заборгованості, не може підтверджувати наявність у відповідача заборгованості перед банком.
У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав виписки по рахунку відповідача, яка є первинним документом та належним підтвердженням наявності та розміру заборгованості, тому суд був позбавлений можливості перевірити наявність заборгованості та правильність розрахунку заборгованості, яку просив стягнути позивач з відповідача.
Крім того, заявлена до стягнення заборгованість в розмірі 83 906 грн. 67 коп., на стягненні якої в повному обсязі наполягав АТ «Універсал Банк», була сформована з урахуванням списання нарахованих процентів за користування кредитом, тоді як даних про погодження процентної ставки матеріали справи не містять. 

До апеляційної скарги представник АТ «Універсал Банк» додав виписку про рух коштів по картці, оформленої на ім`я відповідача, як новий доказ.
Однак, долучений до апеляційної скарги представником АТ «Універсал Банк» доказ не підлягає прийняттю апеляційним судом, виходячи з наступного. 
Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Отже, докази подаються до суду першої інстанції до початку розгляду справи по суті, а суд апеляційної інстанції може прийняти нові докази винятково у випадку їх неподання до суду першої інстанції з поважних причин, що об`єктивно не залежали від учасника справи, який їх подає.
У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року у справі № 686/9366/20 зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить про те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. 
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».
Враховуючи, що представник АТ «Універсал Банк» не зазначив та не надав доказів неможливості подання вказаного документу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від банку, апеляційний суд вважає неможливим прийняття нових доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду. 
Отже, судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк»,яка подана представником Македон Олександром Андрійовичем,  - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Суддя-доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.