справа № 372/2185/24 головуючий у суді І інстанції Кравченко Л.М.
провадження № 22-ц/824/4015/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого судді Березовенко Р.В., 
суддів Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» поданою представником Руденком Костянтином Васильовичем на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
В С Т А Н О В И В:
у квітні 2024 року представник ТОВ «ФК «Ріальто» - адвокат Руденко К.В., через систему «Електронний суд» звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив:
стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року станом на 12 квітня 2024 року у розмірі 31 250,00 грн, яка складається з: 5 000,00 гривень заборгованості за кредитом; 26 250,00 гривень заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 07 травня 2023 року по 04 жовтня 2023 року; а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн. та 9 000,00 грн. витрат на правову допомогу.
В обґрунтування позову позивач послався на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року, відповідач отримала кредит у розмірі 5 000 грн., строком на 150 днів шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір був підписаний 07 травня 2023 року о 17:16:34 годині шляхом введення одноразового ідентифікатора 213647 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та/або https://monetka.ua. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 07 травня 2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк».
В порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим заборгованість за договором №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року станом на 14 квітня 2024 року становить 31 250,00 грн, яка складається з: 5 000,00 грн заборгованості за кредитом; 26 250,00 грн заборгованості за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 07 травня 2023 року по 04 жовтня 2023 року (включно), яку позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача. 
Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованість за кредитним договором №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року в сумі 10 250,00 грн, яка складається з: 5 000,00 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 5 250,00 грн - простроченої заборгованості по несплаченим процентам. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 794,54 грн та на професійну правничу допомогу в сумі 2 952,00 грн.
Не погодившись із таким рішенням суду в частині зменшення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 07 травня 2023 року по 04 жовтня 2023 року (включно) з 26 250,00 грн до 5 250,00 грн, а також розподілу судових витрат, представник ТОВ «ФК «Ріальто» - адвокат Руденко Костянтин Васильович 31 жовтня 2025 року через систему Електронний суд подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказав, що місцевий суд належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме «природу» процентів, які просив стягнути позивач та як результат неправильно застосовано норми матеріального права.
Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до укладеного між сторонами договору №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн, строком на 150 днів (до 04 жовтня 2023 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування.
Кредитний договір є первинним документом і на його підставі здійснюється нарахування процентів. В Додатку №1 до Кредитного договору визначено суму платежів які боржник має сплатити.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування.
Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 150 днів.
Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
Позивачем не здійснюється й нарахування прихованих комісій та пені по Кредитному договору у відповідності до чинного законодавства України.
Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов Кредитного договору, що відображено у Розрахунку заборгованості.
Таким чином, в порушення умов Кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала.
Суд першої інстанції неправомірно зменшив суму нарахованих процентів за користування кредитом з 26 250,00 грн до 5 250,00 грн за 30 днів користування кредитом, оскільки строк користування кредитом встановлений у Кредитному договорі становить 150 днів (до 04 жовтня 2023 року) та проценти за користування кредитом необхідно стягнути в межах погодженого строку Кредитним договором з дати видачі кредиту 07 травня 2023 року по 04 жовтня 2023 року (дату повернення кредиту встановлену в Кредитному договорі) у розмірі 26 250,00 грн.
Предметом стягнення з відповідача на користь позивача у цій справі є стягнення заборгованості за сумою кредиту та нарахованими процентами за користування кредитом у відповідності до ст. 1048 ЦК України, а не процентів за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, тому висновок, висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 не є релевантним для застосування у даній справі, оскільки предмет правовідносин не є тотожним.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» поданою представником Руденком Костянтином Васильовичем на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвала про відкриття апеляційного провадження була надіслана до електронного кабінету ОСОБА_1 та за даними Звіту про доставку вихідної кореспонденції доставлена 27 листопада 2025 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідачки не надходив.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 грудня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 травня 2023 року сторони в електронній формі уклали договір №230507-61693-1, який відповідач ОСОБА_1 підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором 213647, паперова копія якого додана до позовної заяви.
Відповідно до пункту 1.1. договору №230507-61693-1 товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. цього договору. Кредит надається не на споживчі цілі.
Пунктом 1.2. договору визначено, що сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 3,5 % від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1277,50 %) користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 цього договору.
Згідно з пунктом 1.3. договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 150 днів, зі сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1. Строк надання Кредиту може бути подовжений в порядку та на умовах, визначених Правилами та Договором.
Як вбачається з пунктів 1.4.-1.5. договору, невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Ріальто», які розміщені на сайті monetka.ua. Сукупна вартість кредиту зазначена в графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 1.4 договору передбачено, що невід`ємною частиною цього договору є Внутрішні правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «ФК «Ріальто» ( далі Правила), які розміщені на сайті monetka.ua або monetka.com.ua.
В пункті 1.6. договору зазначено, що товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 , що належить позичальникові.
Згідно з підпунктом 2.4.1. пункту 2.4. договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
З пунктів 3.1.-3.2. договору вбачається, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно з чинним законодавством України та цим договором. Порушення умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, яке мало місце під час дії договору та не припиняє нарахування товариством процентів за користування кредитом.
Відповідно до пункту 3.5. договору нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом (крім випадку, узгодженого сторонами в пункті 3.8. цього договору).
Згідно з пунктом 4.3. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством (заснованих як на першому договорі, так і на всіх наступних договорах, інших договорах та угодах, які будуть укладені між позичальником та товариством у майбутньому) в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись логін особистого кабінету та пароль особистого кабінету, а також електронний підпис.
Відповідно до графіка розрахунків, який є додатком №1 до договору №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року, сторони погодили наступний графік розрахунків: дата повернення - 04 жовтня 2023 року; сума кредиту - 5 000 грн.; нарахована сума процентів - 26 250 грн.; всього до сплати - 31 250 грн.
Сторони також підписали таблицю обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором згідно затверджених Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит 230507-61693-1 від 07 травня 2023 року та відповідно до якої: дата видачі кредиту - 07 травня 2023 року; дата повернення кредиту - 04 жовтня 2023 року; сума кредиту за договором - 5 000 грн.; проценти за користування кредитом - 26 250 грн.; реальна річна процентна ставка - 620776,62 (%); загальна вартість кредиту 31 250 грн. Загальна вартість кредиту, визначена у таблиці №1, є орієнтовною, яка може змінюватися в залежності від строку користування кредитними коштами.
Відповідно до витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua «Хронологія дій щодо укладення кредитного договору №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року» та анкети-заяви на кредит №1277357, відповідач 07 травня 2023 року заповнив на сайті анкету-заяву на кредит №1277357, в якій зазначив суму кредиту - 5 000 грн., строк кредиту - 150 днів, складові частини сукупної вартості кредиту та вказав свої персональні дані. Для укладення електронного кредитного договору, сторони вчинили наступні дії в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Ріальто» та поза нею: 07 травня 2023 року о 16:58:44 - створення позичальником даних по заяві на кредит; 07 травня 2023 року о 16:58:44 - автоматичні перевірки по заяві; 07 травня 2023 року о 16:58:44 - перевірка позичальника за даними БКI; 07 травня 2023 року о 16:58:44 - скорингова оцінка позичальника; 07 травня 2023 року о 17:16:34 - створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника; 07 травня 2023 року о 17:16:34 позичальнику відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; 07 травня 2023 року о 17:16:34 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); 07 травня 2023 року о 17:16:34 друкована форма укладеного кредитного договору надіслана позичальнику в особистий кабінеті позичальника для завантаження; 07 травня 2023 року о 17:16:56 кредитні кошти перераховано на картку позичальника.
Як вбачається з довідки №19663, виданої 14 березня 2024 року ТОВ «Девелопмент Інновейшинс», смс-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «для підтвердження згоди з умовами договору введіть 213647» було доставлено на номер НОМЕР_2 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 07 травня 2023 року о 17:16:34.
Порядок та умови надання ТОВ «ФК «Ріальто» грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту регламентують Внутрішні правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Ріальто», затверджені наказом директора ТОВ «ФК «Ріальто» від 11 червня 2021 р. №11-06/ПД (далі Правила).
Пунктом 4.14. Розділу 4 Правил визначено, що впродовж терміну дії договору позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію) сплативши нараховані відсотки по кредиту (до закінчення терміну договору), при цьому продовження відбувається на строк, зазначений у договорі при отриманні кредиту, та діє з дати сплати нарахованих відсотків. Також для продовження договору можливо скористатися послугою пролонгації «за комісію», сплативши комісію, яка відображена в особистому кабінеті. Строк пролонгації договору «за комісію» становить 7 днів.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції встановив доведеним, що кредитний договір №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року сторони уклали в електронній формі, позивач виконав умови цього договору та перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн, однак ОСОБА_1 обов`язок повернути кошти не виконала. На підставі наведеного суд задовольнив вимоги позивача в частині стягнення 5000,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту та 5 250,00 грн простроченої заборгованості по несплаченим процентам, нарахованим відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом, тобто з 07 травня 2023 року по 06 червня 2023 року (включно), виходячи з розрахунку 5000 грн.:100 х 3,5 % х 30 днів ( період з 07 травня 2023 року по 06 червня 2023 року), вважаючи іншу заборгованість за відсотками відповідальністю за ст. 625 ЦК України.
Розподіл судових витрат за розгляд справи суд здійснив пропорційно до задоволених позовних вимог.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до пункту шостого частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Надаючи правову оцінку кредитному договору суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов правильного висновку про його укладення в електронній формі у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис відповідачки одноразовим ідентифікатором 213647, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договорів на погоджених умовах.
Своїм підписом на договорі відповідачка також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абзац перший частини першої статі 1046 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення перше та друге абзацу першого частини першої статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно із статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (пункт 26)).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому.
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору (позики) обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту (позики), в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
У постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 розв`язано виняткову правову проблему щодо меж застосування заходів відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України. Так, відсотки, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України, - це спеціальний вид відповідальності на відміну від відсотків, які є звичайною платою за користування грошима, у тому числі за договором позики.
Роз`яснено, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною. Не можуть застосовуватися одночасно регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України про відсотки за договором позики та охоронна норма частини 2 статті 625 ЦК України про стягнення інфляційних збитків і 3 % річних. Тому до прострочення з боржника стягуються відсотки від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за кредит, а за період після такого прострочення - річні відсотки відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Відповідно до укладеного між сторонами договору №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року відповідач отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн, строком на 150 днів (до 04 жовтня 2023 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору, первісний кредитор нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування.
Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 150 днів.
Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.
У п. 1.3 Кредитного договору вказано, що строк надання кредиту становить 150 днів, з сплатою кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених Правилами та Договором. Для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом товариство рекомендувало позичальнику здійснити погашення кредиту згідно наступного розрахунку - 06 червня 2023 року платіж процентів першого періоду 5 000,00 грн.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем дотримано умови кредитного договору щодо строку кредитування та нараховано відсотки за користування кредитом у визначеному договором розмірі за кожен день в період з 07 травня 2023 року по 04 жовтня 2023 року включно, проте ОСОБА_1 ані 06 червня 2023 року, ані в інший платіжний період тіло кредиту та його проценти не сплатила. Після закінчення строку кредитування жодних відсотків, штрафів, пені чи інших стягнень відповідачу не нараховувалося, а заборгованість за відсотками за користування кредитом становила 26 250,00 грн, що узгоджується з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором згідно затверджених Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є Додатком №1 до договору №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року. 
Зменшуючи суму нарахованих процентів за користування кредитом з 26 250,00 грн до 5 250,00 грн з розрахунку 30 днів користування кредитом місцевий суд не навів мотивів такого розрахунку, не врахував умов Кредитного договору №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року, у т.ч. щодо строку кредитування (150 днів) та зальної суми кредитування (31 250,00 грн, з яких: 5 000,00 грн тіло кредиту а 26 250,00 грн проценти за користування кредитом), у зв`язку з цим помилково відмовив у стягнені заявлених відсотків за період з 07 червня 2023 року по 04 жовтня 2023 року у повному обсязі.
Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи знайшли своє підтвердження.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі вищенаведених мотивів, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» заборгованості за відсотками не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в оскаржуваній частині у повному обсязі.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Ураховуючи, що за результатами апеляційного розгляду апеляційні вимоги задоволено повністю, що свідчить по задоволення позовних вимог у повному обсязі слід збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» судового збору за подання позовної заяви з 794,54 грн. до 2 422,40 грн, а розмір витрат на професійну правничу допомогу з 2 952,00 грн до 9 000,00 грн.
Також слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633,60 грн.
Крім того, апелянт просив стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн за розгляд справи апеляційним судом.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.
На підтвердження надання професійної правничої допомоги суду надано копію договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг, укладеного 02 червня 2022 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Ріальто».
Як вбачається з п. 1.1. договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг, в рамках цього договору виконавець, який має право на заняття адвокатською діяльністю, зобов`язується надати замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів; складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснення, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності), а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором.
Підпунктом 2.1.1. пункту 2.1. договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг передбачено, що виконавець зобов`язується приступати до надання замовнику юридичних послуг негайно після усного або письмового звернення (запиту) замовника.
В підпункті 2.3.1. пункту 2.3. договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг №02/06/2022 визначено, що замовник зобов`язується оплачувати послуги в порядку та на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до пунктів 3.1., 3.3. договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг вартість послуг виконавця становить, зокрема: 12 000 гривень за складання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За висновками Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У додатковій постанові від 24 червня 2024 року у справі №712/3590/22 Верховний Суд звернув увагу на необхідність врахування судами, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат. Наведене є обов`язком, визначеним частиною першою статті 81 ЦПК України.
Клопотання та/або заперечення від ОСОБА_1 щодо зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу на адресу суду не надходило.
Колегія суддів проаналізувала надані представником ТОВ «ФК «Ріальто» докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено здійснені адвокатом роботи (послуги), з урахуванням правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права при вирішенні питання розподілу судових витрат, а також з урахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування ТОВ «ФК «Ріальто» витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 000,00 грн розмірі за рахунок ОСОБА_1 , оскільки заявлений до стягнення розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований, відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а його співмірність не була спростована відповідачем.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядалося.
Керуючись ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» подану представником - адвокатом Руденком Костянтином Васильовичем - задовольнити.
Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2025 року в оскаржуваній частині щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» заборгованості за відсотками за кредитним договором №230507-61693-1 від 07 травня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (код ЄДРПОУ 43492595, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4) заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 07 травня 2023 року по 04 жовтня 2023 року у розмірі 26 250 (двадцять шість тисяч двісті п`ятдесят гривень) 00 коп.
Змінити розподіл судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції.
Збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріалььто» судового збору за подання позовної заяви з 794,54 грн. до 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні) 40 коп., а розмір витрат на професійну правничу допомогу з 2 952,00 грн до 9 000 (дев`ять тисяч гривень) 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (код ЄДРПОУ 43492595, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три гривні) 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у апеляційному суді у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч гривень) 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова