ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/967/25 пров. № А/857/13758/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,
за участі секретаря судового засідання Грищук В.Б.,
представник позивача: Яцук Г.М.,
представника відповідача: Черевка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/967/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення- рішення,
суддя в 1-й інстанції – Желік О.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення –м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В : 

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі також відповідач) із вимогами визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПН» від 22.04.2021 №86221301014 на загальну суму 510 грн.; податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 22.04.2021 № 862013010714 в сумі 340 грн.; податкове повідомлення-рішення від 22.04.2021 № 861813010714 форми «Р» за платежем податок на додану вартість на суму 2352850,75 грн.; податкове повідомлення-рішення форми «ПС» від 22.04.2024 №862113010714 в сумі 1012 грн.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішень залишено без розгляду.
Не погодившись із прийнятою ухвалою, її оскаржив позивач із покликанням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що йому не було відомо про наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки він такі не отримував.
Просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/967/25 та передати справу до Львівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач оскаржує податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 22.04.2021 №862213010714, №862013010714, №861813010714, №862113010714.

Податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 22.04.2021 №862213010714, № 862013010714, № 861813010714, № 862113010714 надіслано ОСОБА_1 поштою з повідомленням про вручення 22.04.2021р. (згідно квитанції 7903406969156) на зареєстровану податкову адресу: 82400, Львівська область, м. Стрий, вул. Кобилянської, 9.
Як видно з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось 22.05.2021 до податкового органу разом з конвертом, на такому зазначено причини повернення поштового відправлення: «за закінченням терміну зберігання».

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням ДПС у Львівській області при направленні позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень дотримано приписів як ПК України, так і Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затвердженого Наказом Міністерства фінансів України. До Львівського окружного адміністративного суду позивач звернувся засобами поштового зв`язку 20.01.2025, що свідчить про пропуск ним строку звернення до адміністративного суду із відповідними позовними вимогами.
Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з такими з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в розмірах і порядку, встановлених законом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Разом з тим право на доступ до правосуддя в Україні, як і в більшості держав світу, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.
Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною другою цієї статті встановлено, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Стаття 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, зокрема, частинами третьою і четвертою цієї статті визначено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
Отже, вирішуючи питання про залишення позову в цій справі без розгляду, суди мають установити день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та відповідно визначити чи дотримано контролюючим органом порядок направлення спірних актів індивідуальної дії на адресу платника податку.

Порядок листування платників податків та контролюючих органів визначає стаття 42 ПК України (в редакції, чинній на момент надіслання позивачу спірних податкових повідомлень-рішень).
Відповідно до пункту 42.1 статті 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Абзацами першим - другим пункту 42.5 статті 45 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254) затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі – Порядок № 1204, в редакції, чинній на момент надіслання позивачу спірних податкових повідомлень-рішень), який визначає форму та порядок надіслання (вручення) контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Порядку № 1204 податкове повідомлення-рішення вважається належним чином надісланим (врученим) платнику податків, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу.
Відповідно до абзацу першого пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1204 якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Отже, за змістом наведених норм ПК України та Порядку № 1204 у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ, надісланий податковим органом, у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Суд встановив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення №862213010714, №862013010714, №861813010714, №862113010714 винесені контролюючим органом 22 квітня 2021 року.
Податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 22.04.2021 №862213010714, № 862013010714, № 861813010714, № 862113010714 надіслано ОСОБА_1 поштою з повідомленням про вручення 22.04.2021р. (згідно квитанції 7903406969156) на зареєстровану податкову адресу: АДРЕСА_1 .
Як видно з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось 22.05.2021 до податкового органу разом з конвертом, на такому зазначено причини повернення поштового відправлення: «за закінченням терміну зберігання».
Суд відзначає, що ні положення ПК України, ні Порядку № 1204 не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою «за закінченням терміну зберігання», така відмітка не передбачена як причина невручення податкового повідомлення-рішення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист. Отже, така відмітка не дає обґрунтованих підстав для визначення факту належного повідомлення платника податку про винесене контролюючим органом податкове повідомлення-рішення, зокрема не визначає чи платник податків відмовився прийняти податкове повідомлення-рішення, чи платник податків відсутній за своїм фактичним місцезнаходженням (місцем проживання (перебування)), чи платника податків, якому адресовано рішення контролюючого органу, не виявлено за своїм фактичним місцезнаходженням (місцем проживання (перебування)).
З наведеного колегія суддів приходить до висновку, що надані відповідачем докази не доводять факту належного повідомлення позивача про оскаржувані податкові повідомлення-рішення саме 22 травня 2021 року (як зазначає суд першої інстанції та представник відповідача у своїй заяві про залишення позову без розгляду).

В апеляційній скарзі та у заяві про поновлення строку від 13.03.2025 року, що подане до суду першої інстанції, ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем не надано належних доказів, які підтверджують виконання вимог Закону в частині п. Податкового кодексу України. 42.2. п. 42 ст. 42 Крім того, відповідач не стверджує, що дані рішення було вручено, а зазначає повернуто за терміном зберігання. Вказує, що оскільки він тривалий час проживає за межами України, то об`єктивно він не отримував поштову кореспонденцію та йому не було відомо про проведену контролюючим органом перевірку, винесені податкові повідомлення рішення (копія паспорту та посвідки додаються).
Зазначає що дізнався про те, що його розшукують державні виконавці з приводу стягнення боргу, що підтверджується копіями актів державного виконавця (копія лита від 13.01.2025 №23/26.16.-22, та акт від 18.03.2024 знаходяться в матеріалах справи) через телефонний дзвінок о брата ОСОБА_2 . Оскільки проживав за межами України, то об`єктивно він не отримував поштову кореспонденцію та йому не було відомо про проведену контролюючим органом перевірку, винесені податкові повідомлення рішення. Дана обставина стала підставою для звернення за правовою допомогою до адвоката у вересні 2024 року та укладення договору про надання правової допомоги. 
Вказує, що адвокатом Яцук Г.М. для отримання інформації було скеровано ряд адвокатських запитів зокрема до ГУ ДПС у Львівській області 30.09.2024 та отримано копії матеріалів документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 07.10.2024 (копія листа ГУ ДПС у Львівській області від 07.10.2024 №29546/6/13-01-24-08-06 додається). Після вивчення матеріалів перевірки для отримання документів господарської діяльності та підтвердження фактів викладених в акті перевірки адвокатом Яцук Г.М. скеровувались адвокатські запити 07.01.2025 до архівного відділу виконавчого комітету Стрийської міської ради та отримано відповідь 08.01.2025 №8 та адвокатський запит до Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області та отримано відповідь від 13.01.2025 №23/26.16-22 (копії додаються). Фактично лише після отримання відповіді адвокатські запити та отримання матеріалів справи та з`ясування всіх обставин позивач мав змогу звернутися з вказаним позовом.
Колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що про оскаржувані податкові повідомлення-рішення позивач дізнався раніше вересня 2024 року відповідачем не надано.
З урахуванням наведених вище обставин суд доходить висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, предметом якого є оскарження податкові повідомлення-рішення від 22.04.2021 №862213010714, № 862013010714, № 861813010714, № 862113010714 з поважних причин.
Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, а тому ухвала про залишення позовної заяви без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Оскільки судом першої інстанції зазначені вище обставини під час постановлення ухвали залишені поза увагою та ним не надана належна правова оцінка, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/967/25 – скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 14.01.26