ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року	Львів	Справа № 380/14903/24 пров. № А/857/7604/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Братичак У.В., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення 23 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі – ГУ ПФУ в Житомирській області) №134350009779 від 19.06.2024 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУ ПФУ в Львівській області) зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу та до пільгового стажу (стаж на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1) період роботи з 01.01.2022 по 11.06.2024 на відокремленому підрозділі “Монтажнопрохідницьке управління” Державного підприємства “Львіввугілля” та зарахувати позивачу до страхового стажу період навчання в Червоноградському гірничому технікумі з 01.09.1984 по 02.07.1988;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Львівській області призначити з 11.06.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з урахуванням вказаного періоду страхового стажу та пільгового стажу (стажу на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 у справі №380/14903/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Житомирській області №134350009779 від 19.06.2024, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.06.2024 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом, зарахувавши при цьому до його страхового (загального) та пільгового (спеціального) стажу за Списком №1 період роботи з 01.01.2022 по 11.06.2024 у відокремленому підрозділі “Монтажнопрохідницьке управління” Державного підприємства “Львіввугілля”, а також до страхового (загального) стажу період навчання з 01.09.1984 по 02.07.1988 у Червоноградському гірничому технікумі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення права позивача на зарахування спірного періоду до страхового стажу, оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства щодо їх сплати не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивача. 
Щодо відмови пенсійного органу зарахувати позивачу до стажу періоду навчання, оскільки такий перетинається з роботою, суд зазначив, що згідно з копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 у період з 26.05.1987 по 28.08.1987, а також з 26.12.1987 по 01.07.1988 він проходив виробничу практику, що є невід`ємною частиною навчання. Отже, неврахування пенсійним органом періоду навчання позивача з 01.09.1984 по 02.07.1988 не базується на нормах законодавства, а тому такий має бути зарахований до загального страхового стажу ОСОБА_1 .
Таким чином, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав позивача на пенсійне забезпечення буде зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 11.06.2024 про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом, зарахувавши при цьому до його страхового (загального) та пільгового (спеціального) стажу за списком № 1 період роботи з 01.01.2022 по 11.06.2024 у відокремленому підрозділі “Монтажнопрохідницьке управління” Державного підприємства “Львіввугілля”, а також до страхового (загального) стажу період навчання з 01.09.1984 по 02.07.1988 у Червоноградському гірничому технікумі.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Житомирській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про сплату страхових внесків, відповідно спірний період роботи не може бути врахований до страхового стажу позивача. Вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначене при прийнятті свого рішення. 
Окрім того, на думку скаржника, до страхового стажу позивача не може бути зараховано період навчання відповідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1984 по 28.06.1988, оскільки такий період навчання перетинається з роботою. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 
11.06.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Вказана заява розглядалася ГУ ПФУ в Житомирській області, рішенням якого №134350009779 від 19.06.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Рішення про відмову в призначенні пенсії обґрунтоване тим, що за результатами розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано період навчання відповідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1984 по 28.06.1988, оскільки цей період навчання перетинається з роботою. 
До пільгового стажу роботи не враховано також період роботи згідно з довідкою про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 11.06.2024 №23 з 01.01.2022 по 11.06.2024, оскільки відсутня сплата страхових внесків у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 
Страховий стаж позивача становить 21 рік 09 місяців 19 днів. Страховий стаж особи з урахуванням пільгового обчислення становить 24 роки 09 місяців 19 днів. Пільговий стаж особи на роботах за Списком № 1 - 03 роки 02 місяця 02 дні, що не дає право на зниження пенсійного віку на 5 років. За даними реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності. Інші документи, передбачені пунктом 8 Порядку №637 відсутні. Позивач матиме право на пенсійну виплату з 18.04.2034.
Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Як визначено частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, зокрема від роботодавців та застрахованих осіб (абзаци другий, четвертий, п`ятий частини першої статті 21 Закону № 1058-IV).
Як визначено у частині першій статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено статтею 20 Закону № 1058-IV.
Так, абзацом 1 частини 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Згідно з частиною 10 статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Нормами статті 106 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Аналіз наведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на призначення (перерахунок) пенсії.
Несплата страхових внесків призвела до порушення принципу рівності особи перед законом.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене роботодавцями, оскільки згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Щодо твердження скаржника про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з тих підстав, що період навчання перетинається з роботою, апеляційний суд зазначає таке.
Як встановлено судом першої інстанції та відповідно до копії диплому НОМЕР_2 від 02.07.1988, ОСОБА_1 у 1984 році вступив до Червоноградського гірничого технікуму і в 1988 році закінчив повний курс названого технікуму по спеціальності “Гірнича електромеханіка”.
Відповідно до архівної довідки №665 від 24.06.2024 ОСОБА_1 навчався в Червоноградському гірничому технікумі на денній формі навчання за спеціальністю “Гірнича електромеханіка” з 01.09.1984 (наказ №124 від 25.08.1984) по 02.07.1988 (наказ №105 від 02.07.1988).
Як передбачено статтею 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, а також періоди проходження військової служби.
Згідно з пунктом 8 Порядку підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про період навчання.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, що наявними в матеріалах справи документами в повній мірі підтверджується проходження позивачем навчання у період з 01.09.1984 по 02.07.1988.
Також апеляційний суд підтримує позицію суду першої інстанції, що виробнича практика у періоди з 26.05.1987 по 28.08.1987 та з 26.12.1987 по 01.07.1988 є невід`ємною частиною навчання, а тому такий період має бути зарахований до страхового стажу позивача.
Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність відмови ГУ ПФУ в Житомирській області щодо незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача та зобов`язання такий зарахувати.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі №380/14903/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар