П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 521/16416/25	

Головуючий І інстанції: Сегеда О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хаджибейського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 20.11.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:
17.09.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Хаджибейського районного суду м.Одеси з позовом до Укртрансбезпеки в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області, в якому просила суд визнати протиправною і скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 29.07.2025р. №ПС003918, якою її було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.132-2 КУпАП, та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що посадовими особами Укртрансбезпеки 29.07.2025р. було прийнято постанову №ПС003918 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.132-2 КУпАП, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 51000 грн. Разом із тим, позивач не згодна з вищевказаним рішенням, вважає його протиправним, незаконним, і таким, що підлягає скасуванню, оскільки вона не вчиняла вказане адміністративне правопорушення, а відповідачем, при його винесенні, всупереч вимогам законодавства, не з`ясовано належним чином чи було вчинено адміністративне правопорушення, та чи наявна її вина у вчиненні відповідного правопорушення.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Хаджибейського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного провадження) у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 08.12.2025р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила про те, що судом, при винесенні оскаржуваного судового рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Хаджибейського районного суду м.Одеси від 20.11.2025р. та прийняти нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
24.12.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
16.12.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечував стосовно її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
Відповідно до ст.ст.268,286 та ст.311 КАС України, за відсутності клопотань належним чином повідомлених сторін про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (доказами).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ОСОБА_1 від 24.12.2021р. є керівником та співзасновником ТОВ «Агролідер ЛТД», що підтверджується випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.
09.07.2025р. посадовими особами Укртрансбезпеки здійснювалась рейдова перевірка (перевірка на дорозі) відповідно до направлення №НР000657 від 03.07.2025р.
09.07.2025р. о 15:20 год. Співробітниками відповідача було зупинено вантажний автомобіль - спеціальний вантажний сідловий тягач «MAN», д.н.з. « НОМЕР_1 », разом із спеціалізованим напівпричепом-самоскидом «STAS», д.н.з. « НОМЕР_2 », які належать ФОП ОСОБА_2 .
В ході перевірки вказаної було встановлено, що зазначений вище транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_3 здійснював вантажне перевезення на підставі наданої останнім товарно-транспортної накладної від 09.07.2025р. №1001, що підтверджується актом рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №ОАР 041729 від 09.07.2025р.
Відповідно до пред`явленої водієм товарно-транспортної накладної, «автомобільним перевізником» - є ФОП ОСОБА_2 , «вантажо-відправником» - ТОВ «Агролідер ЛТД» (керівником якого є позивач ОСОБА_1 ), а «відповідальною особою» вантажовідправника (підписантом) - ОСОБА_4 
09.07.2025р. о 15:00 год. Було винесено рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу - спеціального вантажного сідлового тягача «MAN», д.н.з. « НОМЕР_1 », із спеціалізованим напівпричепом самоскидом «STAS», д.н.з. « НОМЕР_2 » до місця розташування пункту габаритно-вагового контролю М-15 Одеса-Рені-Бухарест (км 12 + 125 м).
О 15:29 год. на габаритно-ваговому комплексі М-15 Одеса-Рені-Бухарест (км 12 + 125 м) було проведено зважування вантажного автомобіля у складі спеціального вантажного сідлового тягача «MAN» (д.н.з. « НОМЕР_1 ») із спеціалізованим напівпричепом самоскидом «STAS» (д.н.з. « НОМЕР_2 ») та встановлено перевищення визначених законодавством габаритно-вагових норм, а саме: загальна маса транспортного засобу склала 53,1 т (32,80% перевищення) навантаження на одиночну вісь склало 14,0 т при нормативно допустимих 11,5 тон (перевищення склало 22,40%), навантаження на строєну вісь склало 31,2 т при допустимих 24 т (перевищення склало 30,30%), що підтверджується відповідним актом про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 09.07.2025р. №ОАВ 003313 та довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю.
Отже, відомості, вказані в товарно-транспортній накладній, а саме маса вантажу не відповідала фактично зафіксованим ваговим показникам.
29.07.2025р. відповідачем відносно ОСОБА_1 , як «керівника вантажовідправника», було винесено постанову №ПС003918, якою її було визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.132-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 000 грн. та, на підставі ч.2 ст.308 КУпАП, з неї стягнуто подвійний розмір штрафу у розмірі 102 000 грн.
Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, позивачка звернулася до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності і необґрунтованості заявлених позовних вимог та, відповідно, правомірності дій та спірного рішення відповідача. 
Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися із наведеними висновками суду попередньої інстанції та вважає їх необґрунтованими та не заснованими на законі, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. №3353-ХІІ, встановлюють «Правила дорожнього руху» (затв. постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306 із змінами та доповненнями).
Так, в силу положень ч.5 ст.14 вказаного Закону №3353-ХІІ, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За змістом п.п.1.3,1.9 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За визначенням ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із ст.132-2 КУпАП, внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5% до 10% включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5% до 10% включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб-підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправників у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Дії, передбачені ч.1 ст.132-2 КУпАП, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30%, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або ж «уповноважених посадових осіб вантажовідправника» в розмірі 30000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, згідно із диспозицією цієї норми, на саме на «уповноважену особу вантажовідправника» покладається відповідальність за внесення (зазначення) ним відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним.
У свою чергу, суб`єктами правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.132-2 КУпАП, можуть бути громадяни, фізичні особи - підприємці або ж особи, наділені «спеціальним статусом» як уповноважені посадові особи вантажовідправника.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. №2344-III, «вантажовідправник» - це фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж.
Статтею 51-1 Закону №2344-III передбачено, що вантажовідправник має право на: передачу вантажоперевізнику для перевезення; відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати чи пошкодження вантажу. 
Вантажовідправник зобов`язаний: вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законом; надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію; здійснювати в установленому порядку страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків підчас перевезення вантажів; відшкодовувати витрати та збитки, заподіяні внаслідок порушення ним законодавства з питань перевезення вантажів.
Отже, в силу вищевказаних норм, саме на «вантажовідправника» (т.б. його уповноважену особу) покладено обов`язки вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу та надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію.
Так, як вбачається з матеріалів справи, за обставинами спірних правовідносин, сторони у справі жодним чином не заперечують участь ТОВ «Агролідер ЛТД», як «вантажовідправника», а також фактичне становище позивача, як керівника та співзасновника цього Товариства.
Статтею 279-5 КУпАП передбачено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені ч.2 ст.122-2, ч.ч.2, 3 ст.132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- та кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або ж в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у ч.1 ст.14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи (підрозділи) МВС України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».
За запитом уповноваженої на те посадової особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (у тому числі за умови ідентифікації такої посадової особи за допомогою кваліфікованого електронного підпису), відповідні органи державної влади або місцевого самоврядування, їх посадові (службові) особи зобов`язані надати відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи вантажовідправника.
Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, які передбачені ст.132-2 Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У відповідності до ст.14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані із недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія судді зважає на те, що правила юридичної техніки чітко вимагають використання термінів у нормативно-правовому аспекті в однаковому значенні. 
Так, для визначення суб`єктів правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.132-2 КУпАП необхідно звернутись до інших положень, які використовують термін «уповноважена посадова особа», а також надати логічне та систематичне взаємне тлумачення термінів «керівник» та «уповноважена посадова особа» за нормативного врегулювання інших актів.
Відповідно до ст.65 ГК України, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.
Власник здійснює права щодо управління підприємством безпосередньо чи через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.
Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) виконавчий орган (одноосібний чи колегіальний) підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу або ж наглядовій раді (у разі її утворення). Керівник підприємства (одноосібний виконавчий орган), головний бухгалтер, голова та члени наглядової ради (у разі її утворення), голова та члени колегіального виконавчого органу підприємства є посадовими особами такого підприємства. 
Статутом підприємства посадовими особами підприємства можуть бути визнані й інші особи. 
Посадові особи підприємства мають обов`язки перед підприємством, передбачені законом, зокрема, й щодо належного, добросовісного та ефективного управління підприємством (фідуціарні обов`язки).
У разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначено строк найму, права, обов`язки, відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.
Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.
Аналіз зазначених норм права дає підстави судовій колегії дійти висновку, що хоча керівник підприємства і є посадовою особою відповідного суб`єкта господарювання, здійснює представлення інтересів юридичної особи у взаємовідносинах в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, його повноваження та функції контролю із забезпечення господарської діяльності підприємства можуть супроводжуватись визначенням обсягу прав та обов`язків, запровадженням порядку взаємодії із іншими посадовими особами, в разі їх призначення, за сферою функціональних завдань.
Також, відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», в Єдиному державному реєстрі містяться, з-поміж іншого, такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що в разі заперечень керівника вантажовідправника про покладення відповідальності як на належну повноважну особу з`ясування даних про належність такої особи до суб`єктів відповідальності за приписами ст.132-2 КУпАП повинно також забезпечуватись через оцінку розподілу повноважень, зокрема в частині покладення обов`язку внесення відомостей до товарно-транспортних накладних або ж інших документів, пов`язаних із ними посадових інструкцій.
Так, матеріалами справи підтверджується, що «вантажовідправником», у даному випадку, визначено ТОВ «Агролідер ЛТД», керівником якого, на дату винесення спірної постанови від 29.07.2025р. №ПС003918, була і є саме позивачка. 
Як вбачається зі змісту наявної у справі товарно-транспортної накладної від 09.07.2025р. №1001, яка була наданої посадовим особам відповідача в ході проведення перевірки, остання містить відтиск печатки ТОВ «Агролідер ЛТД» та підпис працівника Товариства Пукача М.М. (т.1 а.с.15).
Тобто, «відповідальною (уповноваженою) особою вантажовідправника» - ТОВ «Агролідер ЛТД», підпис якої міститься у даній товарно-транспортній накладній, фактично являється не позивач, а інша посадова особа цього Товариства - ОСОБА_4 , який безпосередньо і виписав (видав) спірну ТТН.
Досліджуючи питання щодо належності суб`єкта відповідальності у спірному випадку, судова колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до наказу ТОВ «Агролідер ЛТД» від 28.02.2022р. №2-к, ОСОБА_4 (відповідальну особу вантажовідправника, вказану у товарно-транспортній накладній) було прийнято на роботу на посаду «підсобного робітника» з 01.03.2022р. (на підставі його заяви).
Крім того, з матеріалів справи видно, що в подальшому, т.б. 30.01.2024р. (т.б. на дату винесення спірної постанови), на підставі наказу ТОВ «Агролідер ЛТД» від 16.01.2024р. №2-к, ОСОБА_4 було переведено на посаду «завідувача складу».
У той же час, за змістом п.1.2 «Посадової інструкції завідувача складу ТОВ «Агролідер ЛТД» (відділ складського господарства), затвердженого позивачем 03.02.2020р., ОСОБА_4 , як завідувач складу, належить до професійної категорії «керівники».
А за приписами п.п.2.4, 2.5 цієї ж Посадової інструкції, «завідувач складу» безпосередньо організовує відвантаження продукції згідно з оформленими відповідним чином документами, веде облік наявних на складі товарно-матеріальних цінностей і звітну документацію про них, дотримується правил оформлення складських операцій і здачі первинних прибутково-видаткових документів, складає встановлену звітність, а також «оформляє товарно-транспортну документацію».
При цьому, також варто зауважити й про те, що згідно ж цієї Інструкції, за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, «завідувач складу» несе персональну відповідальність в межах, визначених чинним адміністративним, кримінальним та цивільним законодавством України.
Тобто, зі змісту наявної у Посадовій інструкції інформації слідує, що «завідувач складу» ТОВ «Агролідер ЛТД» ОСОБА_4 , в даному випадку, фактично є «посадовою особою вантажовідправника», і оскільки він був безпосередньо зазначений у спірній товарно-транспортній накладній від 09.07.2025р. №1001, то відповідно, саме може і повинен вважатися тією «уповноваженою посадовою особою», яка, у даному випадку, має статус «суб`єкта» вказаного вище «правопорушення», оскільки саме вона наділена відповідними адміністративно-господарськими функціями і фактично є відповідальною посадовою особою за виписку ТТН та внесення в неї всіх відмомостей.
Як наслідок, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не надано жодних доказів і відповідно не доведено наявність в діях саме ОСОБА_1 (яка є лише «керівником вантажовідправника» та не виписує і не видає ТТН, якими, в свою чергу, займається відповідна «уповноважена особа», якою, в даному випадку, є завідувач складу ОСОБА_4 ) складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.132-2 КУпАП.
З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам даної справи, невірне застосування ним норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
До того ж, слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити, скасувати оскаржувану постанову відповідача, а справу про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п.3 ч.3 ст.286 КАС України.
Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Хаджибейського районного суду м.Одеси від 20 листопада 2025 року - скасувати та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Романенка Володимира Васильовича від 29.07.2025 року №ПС003918 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.132-2 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - закрити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено: 22.01.2026р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: К.В. Кравченко

В.О. Скрипченко