ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 грудня 2025 року           справа №200/8746/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гаврищук Т.Г., Гайдара А.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 200/8746/24 (головуючий суддя І інстанції – Бабіч С.І.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, про стягнення моральної шкоди, -

                                                ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просив:
- визнати протиправним, незаконним наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2024 № 86;
- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2024 № 86 та залишити в силі первинну редакцію наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 № 321 в частині вислуги років військової служби позивача;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.
В обґрунтування позову зазначив, що з 01.03.2022 по 15.06.2022 проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді санітарного інструктора у званні солдат, а з 01.06.2022 у званні - молодший сержант. 
Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 09.06.2022 № 50 позивача призначено на посаду юрисконсульта юридичної служби Військової частини НОМЕР_2 та присвоєно звання “молодший лейтенант юстиції” (з урахуванням часу на переїзд, до безпосереднього виконання обов`язків у Військовій частині НОМЕР_2 приступив 17.06.2022), а також укладено контракт про проходження військової служби до оголошення демобілізації, з 04.07.2023 – присвоєно звання “лейтенант юстиції”. 
Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 12.07.2023 № 97 позивача звільнено з посади юрисконсульта Військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду командиру взводу охорони роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 . 
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 05.08.2023 позивача виключено зі списків особового складу на підставі вищезазначеного наказу Голови Адміністрації Держспецтрансслужби від 12.07.2023. 
В період з 08.08.2023 по 17.11.2023 він проходив службу на посаді командира 1 взводу охорони 2 роти охорони НОМЕР_3 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 . 
Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 25.10.2023 № 144 позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я (у відставку) з виключенням з військового обліку. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 № 321 позивача виключено зі списків особового складу.
Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 29.11.2023 № 160 поновлено на посаді юрисконсульта військової частини та звільнено у відставку з цієї посади.
В листопаді 2024 року, в ході розгляду судом справи № 160/10209/24, він дізнався, що 26.03.2024 командиром військової частини винесено наказ № 86, яким внесено зміни до наказу від 17.11.2023 № 321 в частині вислуги років військової служби: відповідачем зменшено вислугу років військової служби з 11 років 10 місяців 23 днів на 01 рік 08 місяців 16 днів, що, в свою чергу, змінило розмір недонарахованої та невиплаченої позивачу одноразової грошової допомоги.
Наказ є протиправним та таким, що порушує права позивача.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
На момент звільнення позивача 17.11.2023 на підставі наказу ГА ДССТ від 25.10.2023 № 144 він був командиром взводу охорони. Відповідач в наказі від 17.11.2023 № 321 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу розрахував вислугу років, передбачену постановою № 393, оскільки у нього були усі належні копії документів, які є доказами про службу позивача в Національній поліції та участь в АТО під час служби в Національній поліції України, тому відповідач в наказі № 321 правильно обрахував вислугу років позивача, яка становила 11 років 10 місяців 23 днів. 
В подальшому відповідачем на вимогу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту проведено службове розслідування, за результатами якого прийнято оскаржуваний наказ № 86, яким звужені права позивача після закінчення відносин у сфері проходження військової служби. 
Суд першої інстанції не узяв до уваги факт участі позивача в АТО в період з 07.11.2015 по 30.04.2018.
Підпунктом «а» пункту 3 постанови № 393 в редакції на дату виключення апелянта зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 -17.11.2023, визначено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, визначеним у пункті 1 цієї Постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за 3 місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.
Таку ж норму містить підпункт 1 пункту 2.3 Розділу ІІ Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530.
Зазначені нормативно-правові акти не деталізують вид державної служби та посади, які підпадають при розрахунку вислуги років, а відтак, вони застосовуються до будь-якої осади державної служби, яку займала особа при залученні сил та засобів, що беруть участь в антитерористичній операції.
Суд першої інстанції залишив поза увагою пункт 234 Положення № 1153/2008, відповідно до якого перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.
Відповідач розраховував вислугу років і на момент виключення зі списків особового складу жодних спірних питань між сторонами не було.
Суд першої інстанції не узяв до уваги й те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 по справі № 160/20950/23 позивача було поновлено на посаді юрисконсульта Військової частини НОМЕР_2 , а відтак, відповідач на виконання наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту повинен був внести зміни в частині виключення зі списків особового складу у зв`язку з поновленням на зазначеній посаді та передати особову справу до Військової частини НОМЕР_2 . 
Відповідач виніс оскаржуваний наказ лише після проведення службового розслідування, ініційованого Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту, і не мав право проводити обрахування, оскільки наказом ГА ДССТ від 29.11.2023 № 160 апелянта звільнено у відставку з посади юрисконсульта військової частини НОМЕР_2 , а відтак, розрахунок вислуги років військової служби та виплату належної одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та відпустки як учаснику бойових дій повинна була зробити військова частина НОМЕР_2 шляхом видання наказів про включення до особового складу та виключення з нього.
Як наказ від 17.11.2023 № 321, так і наказ № 86 від 26.03.2024 містять неправильно обрахований розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки позивач був звільнений у відставку за ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а не за ч. 4 цієї статті.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , та має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .
Позивач проходив військову службу у підрозділах Державної спеціальної служби транспорту, зокрема, у Військовій частині НОМЕР_1 та Військовій частині НОМЕР_2 , у період з 01.03.2022 по 17.11.2023, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.
Відповідно до витягу з наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 25.10.2023 № 144 лейтенанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом “б” (за станом здоров`я) на підставі пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.11.2023 № 321 лейтенанта ОСОБА_1 з 17.11.2023 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Вислуга років станом на 17.11.2023 склала: календарна – 06 років 11 місяців 07 днів; пільгова – 04 роки 11 місяців 16 днів; загальна – 11 років 10 місяців 23 дні.
Відповідно до витягу з наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 29.11.2023 № 160: пункт 14 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 12.07.2023 № 97 про звільнення ОСОБА_1 з посади юрисконсульта юридичної служби НОМЕР_6 полку охорони і призначення командиром взводу охорони роти охорони батальйону охорони НОМЕР_7 бригади охорони скасовано та поновлено на посаді юрисконсульта юридичної служби НОМЕР_6 полку охорони Військової частини НОМЕР_2 з 13.07.2023; пункт 29 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 25.10.2023 № 144 про звільнення з військової служби позивача, як командира взводу охорони роти охорони батальйону охорони НОМЕР_7 бригади охорони, викладено в такій редакції: “відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , юрисконсульта юридичної служби НОМЕР_6 полку охорони звільнити з військової служби у відставку за пунктом “б” (за станом здоров`я).”
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.03.2024 № 86 внесені зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.11.2023 № 321 про виключення зі списків Військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 та викладено в наступній редакції:
“3. Лейтенанта ОСОБА_1 , командира 1 взводу охорони 2 роти охорони НОМЕР_3 батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом Голови Адміністрації Держспецтрансслужби (по особовому складу) від 25 жовтня 2023 року № 144, у відставку Збройних Сил України за підпунктом “б” пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово - лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) вважати, що справи та посаду здав 17 листопада 2023 року і направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 .
З 17 листопада 2023 року виключити зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.
Виплатити надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислугу років в розмірі 25%, щомісячну премію за особистий внесок в загальні результати служби в розмірі 480% посадового окладу за період з 01 по 17 листопада 2023 року у сумі 14 697 грн. 96 коп.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану” виплатити:
- за період виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) з наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури – військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту) додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби та участі у таких діях та заходах за період з 05 по 31 жовтня 2023 року, суму 26 129 грн 03 коп. Підстава – рапорт командира 2 батальйону від 31.10.2023 (вх.№ 396/152 від 04.11.2023).
Військовослужбовець ОСОБА_1 набув право на 50 (п`ятдесят) днів щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки та 28 (двадцять вісім) днів відпустки учасника бойових дій за 2022-2023 роки.
Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та відповідно до пункту 12 статті 12 розділу ІІІ Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту виплатити грошову компенсацію за 20 (двадцять) днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2022-2023 роки та 28 (двадцять вісім) днів відпустки учасника бойових дій за 2022-2023 роки, у сумі 43 876 грн. 80 коп.
Виплатити компенсацію вартості за нестримане речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії. Служби безпеки. Служби зовнішньої розвідки. Державної прикордонної служби. Державної спеціальної служби транспорту. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за нестримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2016 року № 178, в сумі 2601 грн. 65 коп.
Виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби відповідно до пункту 1 Розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, в сумі 13 711 грн 50 коп.
Вислуга років станом на 17.11.2023 складає:
календарна - 01 рік 08 місяців 16 днів.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2024 вих. № 29/988 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації лейтенант ОСОБА_1 дійсно в період з 26.03.2022 по 13.06.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, перебуваючи у Запорізькій області.
11.12.2024 Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту листом вих.№ 518/ВихЗВГ/1803 надала відповідь на звернення позивача № 3-1896 від 25.11.2024 щодо проведення службової перевірки та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2024 № 86, в якій повідомило, що проведеною службовою перевіркою встановлено, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2024 № 86 виданий відповідно до повноважень командира військової частини, на підставі належних документів із врахуванням всіх даних, що містяться в особовій справі, та скасуванню не підлягає.
Відповідно до записів № 48-54 трудової книжки серії НОМЕР_8 від 01.06.2001, на ім`я ОСОБА_1 , позивач:
- з 03.11.2015 по 06.11.2015 – працював на посаді спеціаліста ІІ категорії відділу юридичного забезпечення ГУ МВС України в Донецькій області;
- з 07.11.2015 по 29.01.2021 – працював на посадах спеціаліста відділу юридичного забезпечення, спеціаліста відділу правового забезпечення та звільнений за власним бажанням з ГУ НП в Донецькій області.
Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 21.02.2021 вих. № 566/02/12-2021 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України ОСОБА_1 дійсно в період з 07.11.2015 по 30.04.2018 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області. 
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що на позивача, як на державного службовця, в спірні періоди роботи не розповсюджувалися норми Закону № 2262 та Постанови № 393. Отже, у відповідача були відсутні законні підстави для зарахування періодів роботи позивача на посадах державної служби в ГУ МВС України в Донецькій області та ГУ НП в Донецькій області до його календарної вислуги років з урахуванням положень Постанови № 393.
Оцінка суду.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною четвертою статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
На підставі частини першої статті 3 Закону України “Про Державну спеціальну службу транспорту” правовими засадами діяльності Державної спеціальної служби транспорту є Конституція України, цей та інші закони України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, акти Президента України та Кабінету Міністрів України, накази та директиви Міністра оборони України, спільні накази Міністерства оборони України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, дорожнього господарства, туризму та інфраструктури, а також накази та директиви начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, що регулюють відносини щодо планування застосування сил оборони та організації підготовки військ.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. 
Згідно з частиною першою статті 1-2 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.
Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України військової служби визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі – Положення № 1153/2008).
Відповідно до пунктів 6, 7 розділу І Положення № 1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу”. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Згідно з пунктом 12 розділу І Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Як свідчать матеріали справи, 01.03.2022 ОСОБА_1 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 та наказом від 01.03.2022 № 6 командира Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту (по стройовій частині) зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту ( НОМЕР_7 бригада охорони) і призначений на посаду санітарного інструктора 1 відділення охорони 4 взводу охорони 4 роти охорони НОМЕР_3 батальйону охорони. Календарна вислуга становила 00 років 00 місяців 01 день.
Між тим, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.11.2023 № 321 вислуга років позивача станом на 17.11.2023 склала: календарна – 06 років 11 місяців 07 днів; пільгова – 04 роки 11 місяців 16 днів; загальна – 11 років 10 місяців 23 дні.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.03.2024 № 86 внесено зміни до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.11.2023 № 321, в якому серед іншого зазначено, що вислуга років позивача станом на 17.11.2023 складає: календарна - 01 рік 08 місяців 16 днів.
Позивач вважає, що на момент виключення його зі списків особового складу на 17.11.2023 в особовій справі позивача перебувала засвідчена належним чином копія архівного витягу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 23.11.2020 № 179/1/2276, яким підтверджено участь позивача в АТО в період з 07.11.2015 по 30.04.2018. 
Також, в матеріалах особової справи позивача знаходилась копія трудової книжки щодо проходження державної служби в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області за період з 07.11.2015 по 29.01.2021.
Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Постанова № 393), для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах “б”-“д”, “ж” і “з” статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту; служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду; служба в Національній поліції.
Як свідчить назва постанови № 393 вона розповсюджується виключно на осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі - Закон № 2262).
Згідно зі статтею 1-2 Закону № 2262 право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби):
а) особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу;
б) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань;
в) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України;
г) особи начальницького і рядового складу державної пожежної охорони, особи начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;
д) громадяни інших держав із числа військовослужбовців збройних сил та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства цих держав, які постійно проживають в Україні, і відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, їх пенсійне забезпечення здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої вони проживають;
е) особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону;
є) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках;
ж) державні службовці та працівники навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах;
з) особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно з положеннями статті 59 Закону України “Про Національну поліцію” Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
На підставі частин першої, четвертої статті 78 Закону України “Про Національну поліцію” стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.
Згідно зі статтею 102 Закону України “Про Національну поліцію” пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Відповідно до пункту 10 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом МВС України № 1235 від 23.11.2016 року, зареєстрованого у Мін`юсті України від 20.12.2016 № 1668/29798, у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати.
Як свідчать матеріали справи, позивач з 03.11.2015 по 06.11.2015 – працював на посаді спеціаліста ІІ категорії відділу юридичного забезпечення ГУ МВС України в Донецькій області; з 07.11.2015 по 29.01.2021 – працював на посадах спеціаліста відділу юридичного забезпечення, спеціаліста відділу правового забезпечення та звільнений за власним бажанням з ГУ НП в Донецькій області.
Тобто, в періоди з 03.11.2015 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по 29.01.2021 позивач працював на посадах державної служби в ГУ МВС України в Донецькій області та ГУ НП в Донецькій області відповідно, а не на посадах рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу внутрішніх справ чи поліції, та не набув відповідного спеціального стажу служби в таких органах (пункт “б” статті 1-2 Закону № 2262).
Позивач помилково ототожнив поняття державної служби та служби в Національній поліції, що призвело до неправильного тлумачення останнім положень Постанови № 393.
Також не можуть бути застосовані до позивача приписи підпункту “ж” статті 1-2 Закону № 2262, оскільки станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію"(06 серпня 2015 року) позивач ще не мав календарної вислуги не менше п`яти років, оскільки службу в органах внутрішніх справ розпочав лише з 03.11.2015.
Відтак, є правильним висновок суду першої інстанції, що на позивача, як на державного службовця, в спірні періоди роботи не розповсюджували дію норми Закону № 2262 та Постанови № 393, тому у відповідача відсутні підстави для зарахування періодів роботи позивача на посадах державної служби в ГУ МВС України в Донецькій області та ГУ НП в Донецькій області до його календарної вислуги років з урахуванням положень Постанови № 393.
З огляду на вищевикладене, відповідачем в наказі від 26.03.2024 № 86 правильно розраховано календарну вислугу років позивача, що обумовлює відсутність підстав для задоволення позову. 
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат по справі не здійснюється.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 200/8746/24 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року у справі № 200/8746/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 01 грудня 2025 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                          Т.Г. Гаврищук

                                                                                          А.В. Гайдар