ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 295/253/23
провадження № 61-4720св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - держава Україна в особі Кабінету Міністрів України,
третя особа - Державна казначейська служба України,
  
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року в складі судді Бусик О. Л. та постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року в складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до держави України в особі Кабінету Міністрів України та просили стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 1 750 532,18 грн та моральну шкоду в розмірі 8 020 368,03 грн, що разом становить 9 770 900,21  грн, а також зобов`язати Кабінет Міністрів України включити присуджені до стягнення кошти на їх користь до видатків Державного бюджету України поточного року та доручити Державному казначейству України вчинити всі необхідні і достатні дії для здійснення виплат на їх користь.
На обґрунтування позову зазначали, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в якій загинули двоє членів сім`ї ОСОБА_1 : ОСОБА_3 - чоловік та його батько ОСОБА_4 , а дочка ОСОБА_2 отримала тяжкі ушкодження і наразі є особою з інвалідністю І групи. ОСОБА_1 в результаті отриманих травм є особою з інвалідністю II групи.
Власником джерела підвищеної безпеки, який спричинив аварію, був радгосп імені Шевченка Талалаївського району Чернігівської області (далі - радгосп ім. Шевченка).
05 лютого 1997 року Богунським районним судом м. Житомира водія радгоспу ім. Шевченка ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні ДТП.
Цим вироком одночасно задоволено їх цивільний позов до радгоспу ім. Шевченка в сумі 58 593,60 грн за завдані матеріальні збитки. В частині стягнення збитків вирок було скасовано 06 червня 1997 року постановою президії обласного суду Житомирської області за протестом Верховного Суду України у зв`язку з необхідністю розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства.
22 лютого 1999 року керівництвом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка (далі - КСП ім. Шевченка), яке є правонаступником радгоспу ім. Шевченка, створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Обрій ЛТД» (далі - ТОВ «Обрій ЛТД»). Установчим договором і статутом ТОВ «Обрій ЛТД» передбачалось правонаступництво ТОВ «Обрій ЛТД» за КСП ім. Шевченка в частині заборгованості КСП ім. Шевченка перед державою Україна за податками і зборами станом на 01 травня 2000 року.
Рішенням Богунського районного суду міста Житомир від 06 жовтня 1999 року задоволено клопотання про мирову угоду, проте стягнення суми за цим судовим рішенням стало неможливим у зв`язку з повною ліквідацією КСП ім. Шевченка без капіталізації призначених до виплати сум і без визначення правонаступників зі сплати боргу перед позивачами.
Згідно з протоколом №4 засідання тимчасової комісії Харківської сільської ради від 02 квітня 2001 року та додатків №1 і №3 до нього 526/527 майнових паїв та більше ніж 526/527 земельного масиву майна і земель КСП  ім. Шевченка перейшли у володіння ТОВ «Обрій ЛТД», тобто 99,8% майна і більш ніж 99,8% земельного масиву без виплат і компенсацій позивачам, однак з повним погашенням боргу КСП ім. Шевченка перед державою Україною в особі державної податкової інспекції.
Вважаючи, що такий підхід до виконання цивільних зобов`язань є незаконним, вони звертались до суду з позовом до ТОВ «Обрій ЛТД» про оскарження законності пункту 1.3.1 установчого договору ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД», згідно якого товариство самостійно визначило, що воно не є правонаступником КСП ім. Шевченка в частині боргів КСП ім. Шевченка перед кредиторами, окрім держави Україна в особі державної податкової інспекції. Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2003 року у справі № 22а-2055/203, яке набрало законної сили, в задоволенні їх позову відмовлено. 
У 2014 році ОСОБА_1 звернулась до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» про стягнення завданої моральної шкоди в результаті ДТП, обґрунтовуючи свої позовні вимоги фактичним правонаступництвом відповідача за активами, земельному масиву, врожаю і боргах КСП ім. Шевченка перед державою Україна в особі державної податкової інспекції. Проте 25 червня 2015 року рішенням суду у справі № 2-2119/12, яке набрало законної сили, у задоволенні вимог відмовлено з огляду на встановлені у рішенні Талалаївського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2003 року обставини.
Таким чином, юридична особа, яка завдала позивачам шкоду каліцтвом, ліквідована, а юридична особа-правонаступник, до якої перейшло все майно, майнові права та майнові обов`язки ліквідованої юридичної особи-винуватця, не вважається її правонаступником за борговими зобов'язаннями перед ними. 
Оскільки держава Україна не забезпечила правовий механізм захисту позивачами як особами з інвалідністю своїх прав на отримання справедливої та законної компенсації, так і не надала можливості інваліду-кредитору через судову процедуру визначити правонаступника юридичної особи, ліквідованої поза процесом банкрутства за наявності кредиторів, їм заподіяно майнову та моральну шкоду, яка підлягає відшкодування державою Україною в особі Кабінету Міністрів України.
Короткий зміст судових рішень в справі
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що  отримання позивачами відшкодування із держави України на підставі статей 1177, 1207 ЦК України можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає, і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із завдання позивачам шкоди фізичною особою, яка була визнана винною у скоєнні злочину, вчиненого під час виконання трудових обов`язків.
Проте позивачі жодним чином не обґрунтували реалізацію/неможливість реалізації стягнення завданої шкоди безпосередньо з її заподіювача - ОСОБА_5 , якого було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною третьою статті 215 КК України.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У квітні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через представника ОСОБА_6 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просили скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023  року та постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року й ухвалити нове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування касаційної скарги зазначали про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Суди порушили частину дев'яту статті 10 ЦПК України, відповідно до якої в спірних правовідносинах, не врегульованих законом, суд має застосовувати закон, який регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - виходити із загальних засад законодавства.
Суди не врахували порушення Положення про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 25 травня 1998 року «Про порядок державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності», гарантій прав осіб з інвалідністю, встановлених статтями 465, 466 ЦК Української РСР, що призвели до ухвалення незаконних рішень.
Посилання Київського апеляційного суду на правові висновки, викладені   постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, є безпідставними, оскільки в цій справі йшла мова про відшкодування майнової шкоди, завданої майну потерпілих осіб, однак у цій справі мова йде про відшкодування державою вже призначених судами до стягнення на користь осіб з інвалідністю сум за шкоду, завдану каліцтвом, але не стягнутих внаслідок дії на той час дискримінаційного нормативно-правового акту.
Ліквідацію КСП ім. Шевченка було здійснено з порушенням принципу універсального правонаступництва.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2024 року відкрито касаційне
провадження у справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.
01 травня 2024 року справа № 295/253/23-ц надійшла до Верховного Суду.
Кабінет Міністрів України направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Також у відзиві на касаційну скаргу представник Кабінету Міністрів України просив  розглянути справу за його участі.
Враховуючи положення статті 7, частини першої статті 401 ЦПК України, оскільки попередній розгляд справи в суді касаційної інстанції проводиться без повідомлення учасників справи, немає підстав для задоволення клопотання представника Кабінету Міністрів України.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів
та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного
провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 сталася ДТП, в результаті якої ОСОБА_3 і ОСОБА_4 загинули, а ОСОБА_1 і ОСОБА_2 одержали тяжкі тілесні ушкодження.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 05 лютого 1997 року ОСОБА_5 , який працював у КСП ім. Шевченка, визнано винним за частиною третьою статті 215 КК України і призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення полі в колонії-поселенні для осіб, шо вчинили злочин з необережності, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Частково задоволені цивільні позови ОСОБА_7 і ОСОБА_1 .
Постановою президії Житомирського обласного суду України від 06 червня 1997 року вирок Богунського районного суду м. Житомира від 05 лютого 1997 року в частині стягнення з радгоспу ім. Шевченка грошових коштів скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 1999 року у справі № 2-2627/99 затверджено мирову угоду, укладену ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 з одного боку та КСП ім. Шевченка з іншого боку, за умовами якої: 1) ОСОБА_1 погодилася на оплату матеріальної шкоди з КСП ім. Шевченка на свою користь на додаткове харчування своє і дочки - 80 000,00 грн, що відповідає 17 205,00 у.о. за період до 06 жовтня 1999 року; 2) КСП ім. Шевченка визнає суму матеріальної шкоди на додаткове харчування у сумі 80 000,00 грн, що відповідає 17 205 у.о.; 3) КСП ім. Шевченка зобов`язується сплатити ОСОБА_1 у сумі 35 000,00 грн, що відповідає 7 520,00 у.о., одноразово 06 жовтня 1999 року, решту - 45 000,00 грн, що на день підписання мирової угоди становить 9 700,00 у.о. - до 01 січня 2000 року.
Згідно з довідкою державної податкової адміністрації в Чернігівській області від 23 липня 2001 року № 4762/28-013 за додатком до установчого договору ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» взяла на себе зобов`язання зі сплати боргів реформованого КСП ім. Шевченка станом на 01 травня 2000 року до державного і місцевого бюджетів, Пенсійного фонду, Фонду зайнятості та Фонду соціального страхування.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2001 року у справі № 2-2025 стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» на користь ОСОБА_2 на відшкодування заподіяної шкоди за період з лютого 1997 року до лютого 2000 року одноразово заборгованість у розмірі 2 910,60 грн у зв`язку з втратою годувальника та 1 536,15 грн витрат за спеціальний медичний та звичайний сторонній догляд, а всього 4 446,75 грн. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» на користь ОСОБА_2 щомісяця на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника по 82,85 грн починаючи з часу набрання цим рішенням законної сили. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» на користь ОСОБА_2 особи з інвалідністю І групи щомісяця починаючи з часу набрання цим рішенням законної сили по 25,50 грн витрат на соціальний медичний догляд та по 17,00 грн витрат на звичайний сторонній догляд до наступного медичного переосвідчення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 жовтня 2001 року у справі № 2-3158 стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_8 5 564,16 грн недоотриманого боргу на відшкодування заподіяної шкоди.
Постановами державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Талалаївського району Литвиненка А. І. від 18 січня 2002 року відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчих листів, виданих у справах № 2-2025, № 2-3158.
Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2003 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» про визнання незаконним пункту 1.3 установчого договору ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» від 12 лютого 2000 року.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2012 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛДТ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2012 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» про відшкодування шкоди на спеціальний медичний догляд та на звичайний сторонній догляд, що виникла внаслідок каліцтва.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 березня 2012 року відмовлено за безпідставністю у задоволенні позову у справі № 2-421/2012 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до ТОВ Агрофірма «Обрій» ЛДТ про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 червня 2014 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_8 до ТОВ Агрофірма «Обрій» ЛДТ про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 100 000,00 грн, оскільки ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» не є правонаступником КСП ім. Шевченка.
Відповідно до довідки МСЕК від 06 травня 2019 року ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності з 26 квітня 2019 року безстроково.
Згідно з довідкою МСЕК від 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 01 серпня 2014 року безстроково.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).
Відповідно до положень статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
Стаття 1177 ЦК України посилається на спеціальний закон, який повинен встановити порядок того, як держава має компенсувати шкоду, заподіяну здоров`ю або життю злочином.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 265/6582/16-ц суд звернув увагу на те, що ЄСПЛ, дослідивши приписи статті 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та статті 1207 цього кодексу, у справах за заявами № 54904/08 і № 3958/13 (поданими потерпілими, яким держава не компенсувала шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення) вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені та за наявності окремого закону, якого немає, і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Тому ЄСПЛ відзначив, що право на відшкодування державою потерпілим внаслідок кримінального правопорушення ніколи не було безумовним. Оскільки заявники не мали чітко встановленого в законі права вимоги для цілей, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, вони не могли стверджувати, що мали легітимне очікування на отримання будь-яких конкретних сум від держави. З огляду на це ЄСПЛ визнав скарги заявників на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції несумісними з положеннями Конвенції ratione materiae (див. ухвали ЄСПЛ щодо прийнятності від 30 вересня 2014 року у справі «Петльований проти України» (Petlyovanyy V. Ukraine, заява № 54904/08) і від 16 грудня 2014 року у справі «Золотюк проти України» (Zolotyuk v. Ukraine, заява № 3958/13)).
При цьому отримання позивачем відшкодування із держави Україна на підставі статей 1177, 1207 ЦК України можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає, і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначали, що підставою для відшкодування на їх користь з держави України в особі Кабінету Міністрів України майнової та моральної шкоди є здійснення ліквідації КСП ім. Шевченка з порушенням принципів запобігання дискримінації осіб з  інвалідністю, оскільки ТОВ «Агрофірма «Обрій ЛТД» отримало понад 99 % усього майна КСП ім. Шевченка, прийняло всі борги перед державним і місцевим бюджетом, а боргові зобов`язання перед ними було залишено на ліквідованому КСП ім. Шевченка і беззаконно погашено в ліквідаційному балансі.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Отже, статті 1173 ЦК України передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановивши, що позивачі не надали належні та достатні докази на підтвердження наявності підстав для відшкодування на їх користь державою Україною в особі Кабінету Міністрів України майнової та моральної шкоди, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування
оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до необхідності
переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що знаходиться поза
межами повноважень суду касаційної інстанції.
Обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень,
касаційний суд не встановив.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі
колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко