ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2-а/381/1/26
381/6748/25 
Рішення
Іменем України

09 січня 2026 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Папруга А.С., розглянувши у відкритому судового засіданні в спрощеному позовному провадженні в м. Фастів Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

Встановив:
21 листопада 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі, відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Позов поданий представником позивача адвокатом Янківським Романом Юрійовичем з використанням системи «Електронний суд». 
За змістом заявлених позовних вимог стверджується про незаконність притягнення позивача, як військовозобов`язаного до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення від 31 березня 2025 року № 241.
Позивач стверджує, що 31 березня 2025 року його було зупинено та в подальшому доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , звідки він був направленим для проходження медичного огляду до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач зазначає, що того ж дня, 31 березня 2025 року, він пройшов ВЛК, йому не було видано жодних документів за наслідками проходження медичного обстеження, хоча в усному порядку повідомлено, що він має прибути 04 квітня 2025 року для проходження військової служби.
Позивач стверджує, що відносно нього не було складено протоколу про адміністративне правопорушення, йому не роз`яснені права та не повідомлений час і дата розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Позивач покликається на порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності та стверджує про порушення гарантій щодо можливості його участі та участі його захисника під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
На думку позивача, постанова у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та не містить посилань на докази вчинення правопорушення.
Додатково, позивач зазначає, що в оскаржуваній постанові містяться виправлення щодо дати її винесення.
Крім цього, позивач зазначає, що 04 квітня 2025 року він був призваним на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач стверджує, що про факт винесення оскаржуваної постанови дізнався 17 листопада 2025 року із застосунку «Дія», зокрема, отримав сповіщення про відкриття виконавчого провадження про стягнення штрафу у сумі 51 000 гривень. 
Оскільки до цього часу позивач не знав про факт прийняття постанови, вважає, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.
Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2025 року зазначений адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Зокрема, запропоновано позивачу надати пояснення щодо дати та способу отримання оскаржуваної постанови та навести уточнене обґрунтування щодо причин пропуску строку звернення до суду.
На виконання вимог ухвали, представником позивача подано заяву про поновлення процесуального строку на вказано про те, що оскаржувану постанову позивач отримав після 17 листопада 2025 року, ознайомившись спочатку із інформацією в системі «Дія» про відкриття виконавчого провадження, а потім отримавши за допомогою ідентифікатора доступ до скачування з електронної системи матеріалів виконавчого провадження, до яких і було долучено оскаржувану постанову.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2025 року було відкрито провадження у справі та поновлено позивачу строк звернення до суду. Також запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
15 грудня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву. Відзив поданий представником відповідача з використанням системи «Електронний суд».
Зі змісту відзиву слідує, що відносно позивача був складеним протокол у справі про адміністративне правопорушення 26 березня 2025 року, а оскаржувана постанова винесена 31 березня 2025 року у зв`язку із відмовою позивача від проходження ВЛК. У зв`язку із вчиненням позивачем, як військовозобов`язаним, адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, на нього було накладено штраф у розмірі 51 000 гривень.
Згідно доводів представника відповідача, була дотримана процедура направлення позивача на ВЛК, а також в подальшому дотримано порядок притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Згідно пояснень представника відповідача, проходження ВЛК військовозобов`язаним є обов`язком, а не правом, при цьому, відмова позивача від проходження ВЛК свідчить про порушення Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і про наявність в його діях ознак складу інкримінованого правопорушення. Відмова позивача від проходження ВЛК зафіксована ним власноручно в протоколі про адміністративне правопорушення від 25 березня 2025 року № 241.
В судовому засіданні, призначеному на 07 січня 2026 року, приймав участь представник позивача.
Позивач та представник відповідача, будучи повідомленими належним чином, для участі в судовому засіданні не з`явились. Позивач подав заяву про проведення судового засідання без його участі у зв`язку із проходження військової служби. Представник відповідача причини неявки не повідомив.
У відповідності до приписів частини1 статті 205 КАС України, суд проводить розгляду справи по суті без участі зазначених вище осіб.
В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в позовній заяві, додатково зазначив, що ним було подано 18 грудня 2025 року відповідь на відзив. Однак, з технічних причин зазначений документ до суду не доставлений, хоча є підтвердження про доставлення цього документу в електронний кабінет відповідача.
З урахування приписів частини 1 статті 269 КАС України, відповідь на відзив в цій категорій справ не є заявою по суті спору. Тому, за пропозицією суду, представником позивача в судовому засіданні були озвучені аргументи, викладені ним у відповіді на відзив.
Зокрема, представник позивача зазначив, що до відповідача застосовано стягнення у максимально можливому розмірі, без наведення необхідного обґрунтування, що порушує принцип індивідуалізації покарання.
Представником позивача окремо наведені аргументи щодо відсутності повноважень у особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення та не дотримання процедури складення протоколу.
Додатково представником позивача акцентовано увагу на наявності виправлень в процесуальних документів частині дати їх складення та дати направлення постанови позивачу.
Представник позивача також стверджував про порушення процедури направлення на ВЛК та створення направлення не у відповідності до діючого на той час законодавства.
На уточнюючі питання суду представник відповідача повідомив, що за фактом затримання позивача та стверджуваного підроблення відомостей в процесуальних документах до правоохоронних органів не звертався.
Представник позивача заперечував роз`яснення позивачу наслідків відмови від проходження ВЛК та про його попередження щодо можливого застосування заходів відповідальності.
Додатково, представник позивача зазначив, що станом на дату проведення судового засідання позивач проходить військову службу, починаючи з 04 квітня 2025 року.
Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи, суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами та перейшов на стадію ухвалення судового рішення. У відповідності до приписів статті 227 КАС України, ухвалення та проголошення судового рішення було відкладеним до 09 січня 2026 року до 09 години 10 хвилин.
Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Так, судом встановлено, що 26 березня 2025 року відносно ОСОБА_1 , як військовозобов`язаного, було складено протокол про адміністративне правопорушення № 241.
Зі змісту протоколу слідує, що 26 березня 2025 року о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_1 відмовся від проходження медичного огляду та лікування, згідно із Рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В протоколі наведені власноруч написані пояснення ОСОБА_1 , зокрема, вказано, що він відмовляється від проходження ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому що має особисті причини.
В протоколі вказаний час здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення. В протоколі наявний підпис позивача про отримання другого примірнику протоколу.
31 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено постанову № 241 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Згідно цієї постанови, позивача, як військовозобов`язаного, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 гривень.
Зі змісту постанови слідує, що ОСОБА_1 в порушення вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відмовився від проходження медичного огляду та лікування згідно рішення ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Позивач не був присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Копія постанови направлена на його адресу поштою, про що зазначено в тексті постанови.
В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем цієї постави. Позивач заперечує факт отримання цієї постанови поштою.
Судом встановлено, що з 04 квітня 2025 року позивач проходить військову службу, що підтверджується витягом з наказу військової частини НОМЕР_1 від 04 квітня 2025 року № 12, копією військового квитка позивача.
Встановивши зазначені вище обставини, суд вважає, що правовідносини сторін спору урегульовані наступними правовими нормами.
Так, згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та остаточне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з наданням ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушеного з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначає Конституцію цією законами України; 2) з використанням повторення з наданням, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх основних, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілей, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Стаття 6 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справ керується принципом верховенства прав, відповідно до якої окремої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та актуальністю змісту і спрямованості діяльності держави.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначені загальні засади проходження в Україні військової служби, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до п. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
Проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.
Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані:
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та в особливий період (далі Порядок № 650).
Вказаним Порядку № 560 визначено, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.
Згідно приписів пункту 74-1 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (в редакції, чинній на дату направлення позивача для проходження ВЛК),під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Згідно приписів частини 3 статті 210-1 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Диспозиція цієї норми є відсильною та передбачає можливість притягнення до відповідальності за порушення необмеженого переліку профільних законодавчих норм, як законів, так і підзаконних нормативно-правових актів. В даному випадку термін «законодавство», на думку суду, повинен вживатися у значенні, наведеному в рішенні КСУ від 09 липня 1998 року по справі № 17/81-97 (справа про тлумачення терміну «законодавство»).
Далі, використаний в статті 210-1 КУпАП термін «порушення», на думку суду, включає як активну протиправну поведінку, так і бездіяльність, тобто утримання від виконання обов`язкових дій, що характеризується протиправністю.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За змістом п. 1 частини 1 ст. 247 КУпАП умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, на підставі належних та допустимих доказів поза розумним сумнівом встановити, що особою вчинено протиправне та винне діяння, що містить всі ознаки конкретного складу адміністративного правопорушення.
З урахуванням наведених правових норм, суд вважає, що за наявності для того правових підстав, у військовозобов`язаних наявний обов`язок проходити медичний огляд згідно із рішенням ВЛК чи відповідного ТЦК та СП, відмова у проходженні медичного огляду в даному випадку може бути порушення приписів статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та, відповідно, утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП. 
Разом із тим, кваліфікація дій військовозобов`язаного за частиною 3 статті 210-1 КУпАП виключається, якщо порушена процедура направлення особи для проходження медичного огляду.
Далі, згідно приписів частини 2 статті 77 КУпАП, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому, як зазначалося вище, згідно приписів пункту 74-1 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (в редакції, чинній на дату направлення позивача для проходження ВЛК), під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
В судовому засіданні представник позивача заперечував обставини щодо повідомлення позивача щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Представниками відповідача не долучено документів, що б свідчили про доведення до відома позивача, як військовозобов`язаного, направленого для проходження ВЛК, вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Отже суд, керуючись приписами частини 2 статті 77 КАС України, констатує порушення процедури направлення позивача для проходження ВЛК в частині доведення йому під підпис вимог законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
За таких обставин дії позивача, як військовозобов`язаного не можуть бути кваліфіковані за частиною 3 статті 210-1 КУпАП України і, як наслідок, його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, так як в повній мірі не було дотримано процедури організації проведення ВЛК і не виконано законодавство встановлений обов`язок інформування військовозобов`язаного про наслідки відмови від проходження ВЛК.
За відсутності повної інформації про наслідки відмови від проходження ВЛК дії особи не можуть бути кваліфікованими, як ухилення від його проходження.
Також, суд враховує, що у відносно короткий проміжок часу після складення протоколу у справі про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення, позивач був призваним на військову службу та 04 квітня 2025 року вже зарахований до списків військової частини.
Зазначена вище обставина свідчить про відсутність у позивача, як військовозобов`язаного намірів ухилитися від проходження ВЛК та порушити вимоги законодавства у сфері мобілізації.
Далі, суд критично оцінює доводи позивача та його представника щодо примусового затримання ОСОБА_1 та доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_3 31 березня 2025 року, так як зазначені посилання не підтверджені належними та допустимими доказами у відповідності до статті 73, 74 КАС України, а пояснення представника позивача в судовому засіданні не є засобами доказування у відповідності до приписів частини 2 статі 72 КАС України. 
Також, суд не погоджується з доводами позивача щодо того, що він пройшов ВЛК і йому усно було вказано про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 04 квітня 2025 року для направлення для проходження військової служби, так як в протоколі про адміністративне правопорушення від 26 березня 2025 року ним власноручно зазначено про відмову від проходження ВЛК.
Суд зауважує, що в судовому засіданні представник позивача вказав, що за фактом службового підроблення та внесення недостовірних даних ні він, ні позивач до правоохоронних органів не звертались, як не звертались і до правоохоронних органів у зв`язку із стверджуваним незаконним затримання позивача.
Також, суд зазначає, що посилання представника позивача в судовому засіданні щодо порушення процедури складання протоколу, внесення виправлень до дати складення та дати направлення постанови об`єктивно не впливають на правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, враховуючи встановлені судом обставини щодо відсутності в діянні, інкримінованому позивачу, складу адміністративного правопорушення. 
Далі, в силу роз`яснень, викладених в Рішенні ЄСПЛ по справі «Проніна проти України», суд не вважає за необхідне надавати відповідь на кожен із озвучених представником позивача аргументів, враховуючи встановлені обставини справи та наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Далі, в силу приписів пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Зазначена стаття не конкретизує підстави для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, тому суд вважає, що до даних правовідносин є застосовною стаття 247 КУпАП.
Суд вважає, що в цьому випадку провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі приписів пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Суд враховує, що позивач просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення і не просив закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Разом із тим, саме по собі скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення призводить до ситуації правової невизначеності, тому суд, керуючись приписами частини 2 статті 9 КАС України самостійно вирішує питання щодо закриття провадження у справі.
Далі, згідно зі ст. 246 ч. 5 п. 2 КАС України, у резолютивній частині рішення суду зазначається розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 вказала на те, що судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 гривень.
З урахуванням викладеного, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605,60 гривень підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Інша частина судового збору за подання позовної заяви, як надмірно сплачена, може бути повернена позивачу у відповідності до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Міністерством Фінансів України від 03.09.2013 року № 787.
З урахуванням наведеного, керуючись приписами статті 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, статті 210-1, 247, 255, 265, 258, 280, 288, 289 КУпАП, статті 4, 12, 46, 72, 77, 121, 229, 241-256, 257, 286 КАС України, суд,-
Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Скасувати Постанову, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 № 241 від 31 березня 2025 року, якою вирішено питання притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 25 500 гривень.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити за пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП – у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 605,60 гривень
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Суддя Самуха В.О.