ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/13021/24      Головуючий суддя І інстанції Бондаренко І. Е.
Провадження № 33/818/472/26     Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року        м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Постановою встановлено, що 30.10.2024 19 год 26:хв. Сел.. Пісочин, шосе Полтавське 202/1 км. Водій ОСОБА_1 керував ТЗ Кіа Соренто днз. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місті зупинки тз за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 7510, прилад АРЛМ 0295 за результатами якого встановлено, що зміст алкоголю у видихаємому повітрі станови 0,21 проміле. З результатом водій згоде, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР керування транспортним засобами у стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння. Відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_1 на постанову суду першої інстанції було подано апеляційну скаргу.
Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не з`ясував всі обставини які мають значення для правильного розгляду справи та порушив вимоги норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд першої інстанції , на думку сторони захисту, не звернув увагу на порушення працівниками поліції порядку проведення огляду на стан сп`яніння. Крім того, ОСОБА_1 вважає себе безпідставно притягнутим до адміністративної відповідальності, оскільки результат проведеного огляду, на його думку, з урахуванням похибки технічного засобу, є допустимим.
До суду апеляційної інстанції для розгляду його апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився. Про місце, день та час апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, а саме: отримав судову повістку про виклик в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд», про що свідчить відомості довідки (а.с. 63 зворотна сторона).
Крім того, на адресу ОСОБА_1 , зазначену в апеляційній скарзі, було направлено судову повістку про виклик, яка повернулася на адресу апеляційного суду неврученою у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.
До початку апеляційного розгляду будь-яких заяв чи клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Правовими приписами ч. 6-7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За таких обставин, враховуючи, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності про місце, день та час розгляду її апеляційної скарги була повідомлена належним чином, а також відсутність будь-яких заяв чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду, вважає за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності належно повідомленого апелянта. Апеляційний розгляд належить провадити в межах поданої апеляційної скарги, враховуючи наявні в матеріалах цієї справи відомості.
Дослідивши доводи апеляційної скарги та відомості, що є наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху, передбачених п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, а саме: керував транспортним засобом в стані сп`яніння.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Натомість, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджуються наявними у справі відомостями, а саме: відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№162632 від 30.10.2024 року, в якому зазначено факт керування  ОСОБА_1 30.10.2024 19 год 26:хв. Сел.. Пісочин, шосе Полтавське 202/1 км. Водій транспортним засобом Кіа Соренто днз. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку на місті зупинки тз за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 7510, прилад АРЛМ 0295 за результатами якого встановлено, що зміст алкоголю у видихаємому повітрі станови 0,21 проміле. З результатом водій згоде, чим порушив вимоги п. 2.9.а ПДР керування транспортним засобами у стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння. 
У графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення зазначено «прошу надати відповідь по телефону. Коли треба бути на розгляді справи» та зазначено телефон (а.с.1), що свідчить про те, що водій був ознайомлений із змістом протоколу та надав пояснення по суті правопорушення. Разом з тим, заперечень щодо будь-яких висновків, дій та бездіяльності працівників поліції відомості цієї графи протоколу не містять 
Відомостями довідки інспектора поліцейського УПП в Харківській області ДПП Г. Іщенко встановлено, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія НОМЕР_2 , а тому не виконання водієм вимог Правил дорожнього руху в частині обов`язків водія, є свідомими діями ОСОБА_1 .
Відповідно до відомостей акту огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, а також роздруківки результатів проведення огляду за допомогою технічного приладу, доданого до нього, вбачається, що ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки його транспортного засобу (а.с. 3-4). Результат проведеного огляду, склав 0,21 проміле. З результатом проведеного на місці зупинки огляду водій погодився, про що свідчать підписи ОСОБА_1 у графі «З результатом згоден» акту огляду на стан сп`яніння, а також у доданій до нього роздруківці результатів проведеного огляду.
Відомостями направлення на огляд водія транспортного засобу з метою визначення стану сп`яніння встановлено, що медичний огляд ОСОБА_1 не проводився у зв`язку із проведенням огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного засобу (а.с. 5).
З відомостей рапорту поліцейського О. Дорошенка вбачається, що під час несення служби на посту «Пісочин» 30.10.2024 було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . Під час проведення процесуальних дій у водія було встановлені ознаки алкогольного сп`яніння. Водій пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу. Результат проведеного огляду склав 0.21 проміле.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 не скористався процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про звернення до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, суд враховує, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження версії щодо незаконності дій працівників поліції під час складання ними матеріалів про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять відповідних відомостей, що обумовлюють не винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах, що долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом апеляційних доводів в цій частині.
За таких обставин, враховуючи, що всі відомості долучених до матеріалів справи доказів, оцінюються судом апеляційної інстанції у їх сукупності, достатньо підстав вважати, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху та керував транспортним засобом у стані сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення працівниками поліції порядку проведення огляду у зв`язку із незгодою водія із результатом проведеного огляду є суб`єктивними та спростовуються відомостями матеріалів справи.
З відомостей акту проведеного огляду та долученій до нього роздруківці результатів огляду вбачається, що з результат огляду водія за допомогою технічних засобів склав 0,21 проміле. З зазначеним результатом ОСОБА_1 погодився про що свідчать його підписи у зазначених доказах. Крім того, відомості протоколу про адміністративне правопорушення не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 бажав пройти медичний огляд в закладі охорони здоров`я. Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в цій частині такими, що суперечать іншим апеляційним доводам, а саме про допустимість норми алкоголю у повітрі, що видихається з урахуванням похибки технічного засобу.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині належить вважати суб`єктивними та розцінювати їх, як обраний спосіб захисту ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги стосовно допустимості норми алкоголю у повітрі, що видихається з урахуванням похибки технічного приладу, не є слушними, оскільки наявність похибки не спростовує відомості технічного засобу щодо перевищення, встановленої законом норми вмісту алкоголю. Більш того, з відомосте роздруківки технічного засобу вбачається, що остання градуювання, тобто технічна перевірка справності та точності проведення результатів була проведена 09.07.2024 тобто фактично незадовго до події, яка мала місце 30.10.2024.
Суд апеляційної інстанції вважає, що зазначені відомості поза розумним сумнівом, доводять вину ОСОБА_1 в порушенні вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, що тягне відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Водночас, правовими нормами ч. 8 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, відповідно до положень ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції зобов`язаний реагувати під час виявлення порушень норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовими приписами ч. 6 ст. 38 КУпАП встановлено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції вважає, що тривалість строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо та не може перевищувати граничні строки притягнення до адміністративної відповідальності, встановлені законом. Порушення цих строків фактично позбавляє правових підстав для накладення адміністративного стягнення та є істотним порушення імперативних вимог, встановлених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Водночас, притягнення осіб до адміністративної відповідальності поза межами строків, встановлених ст. 38 КУпАП свідчать про порушення прав та основоположних свобод людини, гарантованих ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
З відомостей матеріалів цієї справи вбачається, що ОСОБА_1 30.10.2024 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Тобто днем вчинення особою, яка притягається до адміністративної відповідальності правопорушення є саме 30.10.2024. Відповідно останнім днем для притягнення цієї особи до адміністративної відповідальності є 30.10.2025. В порушення вищезазначених вимог, суд першої інстанції розглянув справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно ОСОБА_1 07.11.2025, тобто з порушенням строків, визначених ст. 38 КУпАП.
Враховуючи відомості мотивувальної частини оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції встановив, що думка суду першої інстанції, згідно якої Харківський районний суд Харківської області розуміє початок перебігу строку для притягнення до адміністративної відповідальності з дня отримання судом першої інстанції матеріалів про адміністративне правопорушення – хибною та такою, що суперечать правовим приписам ч. 6 ст. 38 КУпАП.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції фактично позбавлений процесуальної можливості залишити рішення суду першої інстанції, який свідомо проігнорував вимоги ст. 38 КУпАП, без змін, хоча вина ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні повністю підтверджується наявними у справі доказами.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, окремо враховує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції отримав 13.11.2024 (а.с 9 протокол автоматизованого розподілу). Перше судове засідання у цій справі було призначене на 26.12.2024 (а.с 10), друге судове засідання – 31.03.2025, третє на 27.05.2025, четверте – на 04.07.2025. 
П`яте судове засідання судом першої інстанції у цій справі було призначене на 26.09.2025. Згідно відомостей довідки про доставку повідомлення про виклик до суду у додатку «Viber» (а.с 36), яка сформована 14.07.2025, ОСОБА_1 надійшла судова повістка про виклик до суду на 26.09.2025 на 12 год 15 хв. в зазначений застосунок. Разом з тим, 03.09.2025, тобто заздалегідь до судового засідання, судом першої інстанції було отримано від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності клопотання про закриття провадження у справі, яке було направлено засобами електронного зв`язку на ім`я судді Бондаренка І.Е. що свідчить про фактичну обізнаність ОСОБА_1 про розгляд його справи судом першої інстанції (а.с.15-35). Однак, з невідомих причин, судом першої інстанції в цей день справа розглянута не була, а судовий розгляд було відкладено, та призначено шосте судове засідання на 07.11.2025. Вказані обставини вочевидь надавали суду першої інстанції процесуальну можливість розглянути справу у строки передбачені ст. 38 КУпАП, проте суд безпідставно, ігноруючи таку можливість не завершив судовий розгляд без участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
При цьому для суду апеляційної інстанції залишається не зрозумілим питання пов`язані із значним строком судового розгляду судом першої інстанції цієї справи, який фактично тривав більше року, з урахуванням того, що між судовими засіданнями існує необґрунтований значний інтервал, а жодних відомостей щодо підстав відкладення судових засідань на такі значні проміжки часу матеріали цієї справи взагалі не містять.
Зазначене вочевидь свідчить про свідоме ігнорування судом першої інстанції вимог чинного законодавства, а також Конвенції з захисту прав людини, шляхом порушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. Такі дії суду першої інстанції призвели до порушення завдань провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 245 КУпАП, а також позбавляють процесуальної можливості накласти на правопорушника адміністративне стягнення, що фактично має наслідком уникнення його від відповідальності, встановленої законом.
Крім того, судом першої інстанції при формуванні справи про адміністративне правопорушення було пошкоджено технічний носій – диск, який міститься у конверті на а.с. 6 та на якому можливо зафіксовані фактичні обставини цієї події. 
Оцінюючи відомості доказів у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що вони узгоджуються між собою та беззаперечно свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: керування транспортного засобу в стані сп`яніння.
Так, згідно з вимогами п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 2.9 «а» ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
Пунктом 1. 9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо визнання винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо встановлення порушення ОСОБА_1 п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху. 
Водночас суд апеляційної інстанції встановив, що судом першої інстанції ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності з накладенням на нього адміністративного стягнення поза межами граничного строку, встановленого ст. 38 КУпАП, що є не припустимим в демократичному суспільстві.
За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Належить окремо зазначити про те, що оскільки факт притягнення осіб до адміністративної відповідальності поза межами строків, визначених ст. 38 КУпАП у Харківському районному суді Харківської області встановлюється судом апеляційної інстанції вже вдруге протягом року та призводить до безпідставного уникнення осіб (в цьому випадку ОСОБА_1 ) від відповідальності. Зазначене свідчить про системний характер що тягне формальну необхідність застосування ст. 38 КУпАП судом апеляційної інстанції.
У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції направив листа голові Харківського районного суду Харківської області з метою проведення заходів щодо неприпустимості порушення вимог чинного законодавства в цій частині.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, -  скасувати.
Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 , 1989 р.н. винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження у цій справі - закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду з метою запобігання застосуванню норм ст. 38 КУпАП щодо закінчення строків накладення адміністративного стягнення з формальних підстав.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         С.К. Шабельніков