ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року	Львів	Справа № 300/9686/24 пров. № А/857/11574/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Матковської З.М.
за участі секретаря судового засідання:           Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року (суддя – Чуприна О.В., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №300/9686/24 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

                                                              встановив: 

У грудні 2024 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.09.2024р. №019585/0706 форми «С», прийняте за наслідками проведення ГУ ДПС в Івано Франківській області фактичної перевірки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 . Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом даної справи. 
Відповідач з позовними вимогами не погодився, в суді першої інстанції подав відзив на позов. Просив у задоволенні позовну відмовити повністю. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 в задоволенні позову відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду не відповідає приписам ч.ч. 1 - 4 ст.242 КАС України, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на помилковий висновок суду першої інстанції, що додана до заперечень на акт фактичної перевірки, а також до суду Форма обліку товарних запасів не відповідає встановленим Порядком ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку №496 вимогам та не може свідчити про належне облікування позивачем товарних запасів станом на дату проведення фактичної перевірки. Зазначає скаржник, що позивачем у межах строків, визначених п.86.7 ст.86 ПК України, було надано відповідачу          заперечення на Акт фактичної перевірки та необхідні фінансово - господарські документи, в тому числі і Книгу обліку товарних запасів, а обов`язком відповідача було їх врахування під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Будь-яких зауважень у податкового органу щодо обсягу наданих позивачем фінансово - господарських документів, що підтверджують походження та облік товару, а особливо щодо заповнення форми ведення позивачем обліку товарних запасів, не виникало. Вважає апелянт, що позивач належним чином виконав свої обов`язки платника податків, надав у відповідності та в строки, визначені податковим законодавством, всі наявні у нього фінансово - господарські документи, які в сукупності підтверджують походження та облік товару. Суд першої інстанції, не дивлячись на надання позивачем всіх наявних і необхідних первинних документів з придбання товарів, фактично переклав на позивача обов`язок доказування у даній справі. Позивач неодноразово наголошував на тому, що у зв`язку із нечітким і не зрозумілим рукописним текстом в Акті фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 фактично була позбавлена можливості одразу після отримання Акту і належного ознайомлення з його змістом надати всі необхідні фінансово - господарські документи, що пов`язані з фактичної перевіркою, для спростування наявності цих порушень у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 .. Також наголошує скаржник, що ОСОБА_2 не є працівником (посадовою особою) ФОП ОСОБА_1 , та відповідно на відсутність будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 виконує трудові функції на користь ФОП ОСОБА_1 , а також на той факт, що за адресою: АДРЕСА_1 , ресторан « ІНФОРМАЦІЯ_1 », також здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_3 , у якої також наявні наймані працівники, в тому числі і на посаді бармена та офіціанта. Відповідачем не надано, а судом першої інстанції не наведено в оскаржуваному рішенні належного та допустимого доказу, який би свідчив про здійснення розрахункової операції ОСОБА_2 від імені та в інтересах ФОП ОСОБА_1 . Позивач неодноразово наголошував, що розрахункову операцію контрольної закупки під час проведення відповідачем фактичної перевірки було здійснено найманим та оформленим відповідно до законодавства працівникам - ОСОБА_4 , яку відповідачем не було допущено до фактичної перевірки, як дійсного працівника (уповноважену особу) ФОП ОСОБА_1 . Відповідачем не доведено, що фактична перевірки була проведена в присутності та за участі уповноваженого представника позивача. Також зазначає апелянт про порушення відповідачем процедури призначення та проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 . Позивач неодноразово наголошував та звертав увагу суду першої інстанції на тому, що доповідна записка не містить обов`язкової інформації, яка згідно п.80.2 ст.80 ПК України є підставою для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 . Судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не було надано належної оцінки обставинам справи, безпідставно прийнято до уваги та враховано зміст доповідної записки №207/09-19-07-06-26 від 17.07.2024 р., натомість не надано правової оцінки змісту листа ДПС України від 29.04.2024р. №12571/7/99-00-07-04-02-07. Вказане свідчить про неправильне тлумачення судом першої інстанції положень статті 58 ПК України у спірних відносинах та інтерпретацію вказаної норми Закону на користь суб`єкта владних повноважень – відповідача. Також зауважує апелянт про те, що відповідачем було грубо порушено приписи ч.5 ст.162 КАС України щодо подання відзиву на адміністративний позов у визначені законом строки. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також стягнути в користь позивача понесені судові витрати. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому зазначає, що не погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та не відповідають фактичним обставинам справи, висновки суду першої інстанції не спростовують. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ФОП ОСОБА_1 зареєстрована 25 жовтня 2018 року як фізична особа-підприємець, за основним видом економічної діяльності: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля. 
Посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 18.07.2024, на підставі наказу від 18.07.2024 за №2221-п (а.с.126 т.1) та направлень на перевірку від 18.07.2024 за №4185 та №4186 (а.с.126-127 т.1) проведено фактичну перевірку господарської одиниці ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ІІ поверх, що належить суб`єкту господарської діяльності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 . 
При здійсненні перевірки посадовими особами Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області встановлено ряд порушень, серед яких зокрема, порушення вимог пункту 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР, наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку" від 03.09.2021 за №496. 
За наслідком перевірки посадовими особами Головного управління ДПС в області 18.07.2024 складено Акт (довідку) №13448/09/18/РРО/ НОМЕР_1 (далі – акт перевірки) (а.с.129-132 т.1), яким зафіксовано, що під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення вимог пункту 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме: 
- проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка; 
- видача розрахункового документа не встановленого зразка; 
- проведення розрахункових операцій через РРО без використання, для підакцизних товарів, режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості; 
- порушення порядку ведення обліку товарних записів за місцем їх реалізації, а також здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку. 
Перевірка господарської одиниці ресторану "Сходи" проводилася у присутності ОСОБА_2 (офіціанта), ОСОБА_5 (стажиста-бармена), про що зроблено відповідний запис в акті перевірки. 
ФОП ОСОБА_1 подано заперечення до акту фактичної перевірки за №13448/09/18/РРО/ НОМЕР_1 від 18.07.2024, за вих. №20/08/01 від 20.08.2024, зареєстрованого 30.08.2024 в ГУ ДПС в Івано-Франківській області за №38084/6 (а.с.139-145 т.1). До вказаного заперечення подано наступний перелік додатків: "Форма ведення обліку товарних запасів, які підтверджують облік та повернення товарів, що на момент перевірки знаходилися у місці продажу за адресою м. Яремче, буд. 278/1, корпус 1, 2 поверх, ресторан " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (а.с.146-151 т.1); "Договір №ФС 02/01-24 від 01.01.2024 про надання послуг з надання персоналу" (а.с.152-155 т.1); "Додаткова угода від 01.07.2024 до Договору №ФС 02/01-24 від 01.01.2024 про надання послуг з надання персоналу" (а.с.156 т.1); "Повідомлення від 01.07.2024 згідно Заявки про надання персоналу" (а.с.157 т.1); "Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №23 від 31.07.2024 до Договору №ФС 02/01-24 від 01.01.2024" (а.с.158 т.1). 
Листом ГУ ДПС в Івано-Франківській області за №10513/6/09-19-07-06-22 від 05.09.2024 надано відповідь на заперечення позивача, згідно якої висновки акту перевірки залишено без змін (а.с.26-31 т.2). 
ГУ ДПС в Івано-Франківській області, на підставі акту перевірки сформовано та направлено ФОП ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 11.09.2024 за №019585/0706, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 104777,00 гривень, за порушення вимог пунктів 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР (а.с.27 т.1). 
Вказане рішення разом із розрахунком фінансових санкцій до акту фактичної перевірки направлене відповідачем на податкову адресу позивача супровідним листом за №10712/6/09-19-07-06 від 11.09.2024 (а.с.25 т.2). 
Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправними, ФОП ОСОБА_1 звернулася до Державної податкової служби України зі скаргою вх. №07/10-02 від 07.10.2024, зареєстроване за вх. №38991/6 від 10.10.2024, в якій просила це рішення скасувати з підстав недотримання вимог чинного законодавства при його винесенні (а.с.164-175 т.1). 
За результатами розгляду скарги позивача ДПС України прийнято рішення від 06.12.2024 за №36566/6/99-00-05-03-02, яким у задоволенні скарги відмовлено, податкове повідомлення-рішення від 11.09.2024 за №019585/0706 залишено без змін (а.с.32-38 т.2). 
Не погоджуючись із прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням №019585/0706 від 11.09.2024 про застосування штрафних (фінансових) санкцій, позивач звернулася в суд з цим адміністративним позовом. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно застосував до позивача штрафні санкції за порушення вимог пунктів 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а тому немає підстав для скасування спірного ППР від 11.09.2024. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 

Відносно доводів апелянта (позивача) щодо відсутності у контролюючого органу підстав для призначення і проведення перевірки, що зумовлює визнання незаконними наслідки такої перевірки, та відносно висновків суду першої інстанції про те, що фактична перевірка де здійснює господарську діяльність позивач, була проведена на підставах, визначених чинним законодавством, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Пунктом 20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового Кодексу України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. 
Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи. 
Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
Згідно із пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). 
Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). 
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).
Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. 
У розглядуваній справі суд зауважує, що контролюючий орган був допущений до проведення перевірки за наслідками якої ним було складено Акт, а в подальшому на підставі його висновків винесено оскаржуване ППР. 
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 (справа №804/1113/16), від 24.05.2019 (справа №826/16221/15), від 03.10.2019 (справа №820/850/16), від 16.10.2019 (справа №820/11291/15), від 22.11.2019 (справа №815/4392/15) тощо. 
Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
У розглядуваній справі судом встановлено, що підставою для проведення фактичної перевірки господарської одиниці ресторану " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ІІ поверх, що належить суб`єкту господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , згідно наказу від 18.07.2024 за №2221-п «Про проведення фактичної перевірки» є, зокрема, підпункт 80.2.2 п.80.2 статті 80 ПК України.
За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. 
Отже, передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює. 
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення. 
Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. 
У постанові 26.03.2024 у справі №420/9909/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок, щодо застосування вказаної норми ПК України. 
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації яка свідчить про можливі порушення дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації. 
Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником. 
Аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. 
Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №420/9909/23 (постанова від 26.03.2024). 
Також зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 27.03.2025 у справі №280/6830/23, від 27.03.2025 у справі №560/15692/23, від 06.02.2025 у справі №120/11036/23, від 18.06.2025 у справі №380/11678/24, від 17.09.2025 у справі №380/10906/24. 
Більше того, жодною нормою ПК України не передбачено обов`язку розкриття у наказі про призначення перевірки змісту інформації та фактів, які свідчать про порушення/ймовірне порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.
У розглядуваній справі судом встановлено, що інформацією, у зв`язку з якою прийнято наказ від 18.07.2024 за №2221-п, стала інформація, яка міститься в доповідній записці Управління податкового аудиту на ім`я начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області за №207/09-19-07-06-26 від 17.07.2024 (а.с.21-22 т.2), за змістом якої Управлінням податкового аудиту Головного управління ДПС в області відповідно до вимог наказу ДПС України від 04.09.2020 за №479 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, та на виконання листів ДПС України […] щодо проведення фактичних перевірок господарських одиниць у яких при проведенні обстежень чи за результатами проведеного аналізу встановлено ймовірні порушення вимог чинного законодавства", в переліку якої містився господарський об`єкт ФОП ОСОБА_1 (ресторан за адресою: АДРЕСА_2 ). 
Як свідчать матеріали справи, направлення на перевірку містять належні відомості, передбачені ПК України, зокрема, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та дані про суб`єкта, який перевіряється або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), а також підстави. 
Згідно наказу, направлень та акта перевірки, фактична перевірка проведені двома посадовими особами контролюючого органу у присутності офіціанта і стажиста-бармена. 
Враховуючи зазначене, колегією суддів не встановлено обставин про порушення податковим органом положень законодавства в частині наявності підстав та процедури проведення перевірки. 
З огляду на наведене, доводи апелянта (позивача) у відповідній частині являються безпідставними. 

Щодо суті виявлених посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області під час проведеної у ФОП ОСОБА_1 фактичної перевірки порушень законодавства та прийняття спірного податкового-рішення, то колегія суддів враховує, що Актом перевірки від 18.07.2024 №13448/09/18/РРО/ НОМЕР_1 зафіксовано, що під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення вимог пунктів 1, 2, 11, 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 за №265/95-ВР (далі – Закон №265/95-ВР), а саме: 
- проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка; 
- видача розрахункового документа не встановленого зразка; 
- проведення розрахункових операцій через РРО без використання, для підакцизних товарів, режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості; 
- порушення порядку ведення обліку товарних записів за місцем їх реалізації, а також здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку. 
На підставі виявлених порушень ГУ ДПС в Івано-Франківській області прийнято 11.09.2024 податкове повідомлення-рішення №019585/0706, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції на загальну суму 104777,00 гривень, зокрема: 
- 210,00 грн. (140,00 грн. х 150%) - проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО, невидача розрахункового документа встановленого зразка (п.1, п.2 ст.3 Закону №265/95-ВР - штрафна санкція п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР); 
- 1000,00 грн. (1000,00 грн. х 100%) - видача розрахункового документа не встановленого зразка за порушення вчинене вперше (п.2 cт.3 Закону №265/95-ВР - штрафна санкція п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР); 
- 28350,00 грн. (18900,00 грн. х 150%) - видача розрахункового документа не встановленого зразка за кожне наступне вчинене порушення (п.2 ст.3 Закону №265/95-ВР - штрафна санкція п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР); 
- 5100,00 грн. (300,00 грн. х 17,00 грн.) - проведення розрахункової операції через РРО без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД (п. 11 статті 3 Закону №265/95-ВР - штрафна санкція п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР); 
- 70117,00 грн. (70117,00 грн. х 100%) - порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку (п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР - штрафна санкція п.20 Закону №265/95-ВР). 

Відносно висновків суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем вимог пунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, за яке застосовано штрафні санкції на загальну суму 34660,00 грн. на підставі статті 17 п.1 Закону №265/95-ВР, то суд апеляційної інстанції враховує, що апелянт (позивач) оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 06.03.2025 про відмову у задоволенні усіх позовних вимог, не навів жодних обґрунтувань і не зазначив жодних доказів щодо безпідставності висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог пунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону №265/95-ВР та як наслідок щодо протиправності спірного ППР від 11.09.2024 в частині накладення штрафу у розмірі 34660,00 грн.. 
Відповідно до статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Отже, визначені КАС України межі перегляду справи апеляційним судом передбачають перевірку рішення суду першої інстанції в тій частині, в котрій воно було оскаржене, і з урахуванням наведених у апеляційний скарзі доводів. Загальні межі таких повноважень із метою досягнення завдань адміністративного судочинства визначають специфіку апеляційного провадження згідно з такими фундаментальними принципами як диспозитивність та офіційність. 
Подібний підхід щодо застосування норм процесуального права Верховний Суд продемонстрував у постанові від 14 серпня 2024 року у справі № 640/1991/22. 
Отже, суд апеляційної інстанції формує висновки лише відносно зазначених в апеляційній скарзі доводів, що відповідає вимогам статі 308 КАС України. 
З врахуванням наведеного, за результатами апеляційного розгляду справи, у колегії суддів апеляційного суду відсутні підстави для формування висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування спірного ППР від 11.09.2024 на суму штрафу 34660,00 грн. за порушення пунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону №265/95-ВР. 

Відносно доводів апелянта (позивача) щодо відсутності порушення вимог п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», за яке застосовано до  ФОП ОСОБА_1 штрафні санкції згідно спірного ППР на суму 70117,00 грн. на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР, та відносно висновків суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт такого порушення, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. 
Відповідно до статті 3 Закону № 265/95-ВР, а зокрема, пункту 12 статті 3 цього Закону, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння). 
Станом на дату проведення фактичної перевірки господарської одиниці, ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 » суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 , діяв затверджений наказом Міністерства фінансів України "Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку" від 03.09.2021 №496 (далі – Порядок №496). 
Нормами пункту 2 розділу ІІ Порядку №496 визначено, що у цьому Порядку терміни вживаються в таких значеннях: 
- документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи; 
- первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару; 
- товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг). 
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 496, облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. 
Згідно із пунктом 9 розділу ІІ Порядку № 496, заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні: 1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку; 2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи; 3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.
При цьому, пунктом 11 Розділу ІІ Порядку № 496 передбачено, що Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби). Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів          (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП. Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.
Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.
Статтею 20 Закону №265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння). 
Отже, суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). 
Як слідує з Акта перевірки, посадовими особами контролюючого органу встановлено порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР», а саме, первинні документи (їх копії), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу у ресторані "Сходи" за адресою м. Яремче, вул. Свободи, буд. 278/1, корпус 1, 2 поверх, до перевірки не надано. Вартість товарів, не облікованих у встановленому порядку становить 70117,00 гривень (додаток 3). 
Водночас, матеріали справи не містять інформації щодо того, якими саме доказами підтверджується позиція відповідача про те, що посадовими особами контролюючого органу в період перевірки 18.07.2024 було виявлено та зафіксовано факт порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, зокрема, в частині щодо не надання позивачем посадовим особам контролюючого органу документів, що підтверджують облік та походження товарних запасів. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що за приписами статті 20 Закону №265/95-ВР, суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) не надання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). 
Оскаржуване позивачем ППР від 11.09.2024 не містить формулювання про те, за які саме порушення приписів пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР позивача притягнено до відповідальності у виді штрафу в розмірі 70117,00 грн.. Однак, виходячи із змісту Акту фактичної перевірки, можна припустити, що такий штраф накладено саме за здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку. 
З цього приводу, колегія суддів враховує також наступне. 
Відповідно до положень пункту 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. 
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності визначені Законом України від 16.07.1999 №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-ХІV). 
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №996-ХІV, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності. 
Відповідно до приписів частини 1, 2 та 5 статті 8 Закону №996-ХІV, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції мого власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних. 
Відповідно до статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю за впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у чому звітному періоді, в якому вони були здійснені. 
У розділі V Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачена відповідальність за порушення вимог лише цього Закону. 
Норми Закону допускають ведення обліку товарних запасів як на складах, так і за місцем їх реалізації та не містять чіткого та однозначного визначення місця знаходження (зберігання) первинних облікових документів на товар. 
Матеріалами розглядуваної справи підтверджується, що облік товарних запасів позивачем ФОП ОСОБА_6 здійснюється за адресою ведення господарської діяльності, а саме, у місці продажу у ресторані "Сходи" за адресою м. Яремче, вул. Свободи, буд. 278/1, корпус 1, 2 поверх, в порядку, встановленому законодавством (Наказу Міністерства фінансів України №496 від 03.09.2021 року «Про затвердження Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту») та здійснюється в електронному вигляді. 
Суд враховує, що позивачем при поданні заперечень на Акт фактичної перевірки було долучено та надано відповідачу Форму ведення обліку товарних запасів, які підтверджують облік та повернення товарів, що на момент перевірки знаходились у місці продажу, за адресою: м. Яремча, вул. Свободи, буд. 278/1, корпус 1, 2 поверх, ресторан «Сходи». 
Верховний Суд України у своїй постанові від 19.09.2024 по справі № 460/49664/22 вказав на такий правовий висновок: «Якщо ж платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки, такі документи мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. 
Необхідність врахування контролюючим органом під час прийняття податкового повідомлення-рішення документів, наданих платником разом із запереченнями на акт перевірки підтверджується сталою та послідовною практикою Верховного Суду, викладеною зокрема у постановах від 06.08.2019 р. у справі № 160/8441/18, від 29.05.2020 у справі № 826/27811/15, від 29.01.2021 у справі № 813/2232/17, від 29.09.2021 у справі № 320/4918/19, від 27.06.2024 у справі № 580/4890/23. 
Встановлено, що позивач у межах строків, визначених п.86.7 ст.86 ПК України, надав відповідачу заперечення на акт перевірки та «Книги обліку товарних запасів» та відповідні первинні документи (накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні тощо), які у своїй сукупності достовірно підтверджують походження та облік товару, що на момент перевірки відповідачем знаходився у місці продажу. 
При цьому,  будь-яких зауважень у податкового органу щодо обсягу наданих позивачем фінансово - господарських документів, що підтверджують походження та облік товару, а особливо щодо заповнення Форми ведення позивачем обліку товарних запасів, не виникало. 
Жодних зауважень щодо змісту, форми тощо цих документів контролюючий орган не зазначив. Також будь-яких застережень стосовно правильності заповнення позивачем Форми ведення обліку товарних запасів не навів. Наявності таких обставин не встановлено й судом під час розгляду справи. 
Зі змісту «Книги обліку товарних запасів» вбачається ведення обліку товарних запасів Позивачем із дотриманням вимог податкового законодавства України, в тому числі і товарів на суму 70117,00 грн.. 
З огляду на вищенаведене, являються необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивачем допущено порушення у виді «здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку», що являється порушенням п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». 
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. 
З врахуванням наведених вище фактичних обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність належних і допустимих доказів того, що позивачем за місцем здійснення господарської діяльності у місці продажу за адресою: м. Яремча, вул. Свободи, буд. 278/1, корпус 1, 2 поверх, ресторан «Сходи» було вчинено 18.07.2024 порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що може мати наслідком притягнення до відповідальності згідно статті 20 цього Закону №265/95-ВР. 

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). 
Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем ППР від 11.09.2024 згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, апеляційний суд приходить до висновку, що це податкове повідомлення-рішення від 11.09.2024 року про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій вказаним вище критеріям частково не відповідає, тому є протиправним та підлягає частковому скасуванню, а саме, в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 70117,00 грн. за порушення пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, а адміністративний позов частковому задоволенню, з наведених вище підстав. 
З огляду на наведене, доводи апелянта (позивача) у відповідній частині являються обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову – частково помилковими. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. 
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з частковим недотриманням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати і прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з наведених апеляційним судом вище підстав. 

Крім цього, у зв`язку із наявністю підстав для часткового задоволення позовних вимог, відповідно до приписів статей 139, 322 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що в користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати у справі, а саме, витрати по сплаті мінімально законодавчо визначеного судового збору у розмірі 968,96 грн. за подання адміністративного позову (сформованого в системі «Електронний суд») та у розмірі 1453,44 грн. за подання апеляційної скарги (сформованої в системі «Електронний суд»), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідні платіжні квитанції щодо сум сплаченого судового збору є наявними в матеріалах справи. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд
                                                             
                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року в адміністративній справі №300/9686/24 за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – скасувати та ухвалити нову постанову. 
Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Визнати частково протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 11.09.2024 №019585/0706 форми «С» в частині застосування штрафу в розмірі 70117,00 гривень. 
У задоволенні решта позовних вимог Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43968084) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 968,96 грн. сплаченого за подання позову та судового збору в сумі 1453,44 грн. сплаченого за подання апеляційної скарги. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повний текст постанови суду складено 08.12.2025 року