ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2743/26 Справа № 208/2664/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречана В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року у складі судді Гречаної В.Г. у цивільній справі № 208/2664/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства “Дніпровська теплоелектроцентраль” про захист прав споживачів, –
ВСТАНОВИЛА: 

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся через суд із позовом, пред`явленим до АТ “Дніпровська теплоелектроцентраль”, на предмет зобов`язання відповідача визнати борг неіснуючим, припинити нарахування і стягнення боргу без надання послуги, зобов`язати відповідача відкрити особовий рахунок для відповідача без боргу та надати відповідне документальне підтвердження, зобов`язати відповідача надати позивачу технічні умови на відключення від центрального опалення та протокол обстеження об`єктів споживача теплової енергії, інші необхідні для впорядкування відносин по встановленню індивідуального опалення документи, зобов`язати відповідача сплатити моральну шкоду у розмірі 50000 гривень, притягнути до кримінальної відповідальності посадових осіб відповідача за незаконне використання персональних даних, притягнути до адміністративної відповідальності посадових осіб відповідача за незаконне використання персональних даних.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року у позовних вимогах ОСОБА_1 до АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» про захист прав споживачів - відмовлено (а.с.66-70). 
Рішення суду мотивовано недоведеністю позивачем позовних вимог, враховуючи, що на всі запити позивача до КП КМР «Тепломережі», останнім було надано відповіді, у яких обґрунтовано неможливість виконання відповідачем заявлених вимог позивача. Також позивачем не надано підтвердження щодо підписання додаткової угоди щодо продовження строку дії договору оренди квартири, який закінчив свою дію 28 лютого 2017 року. А отже, невідомо, який правовий статус має ОСОБА_1 щодо зазначеної квартири, за для вчинення щодо даної квартири будь-яких дій, у тому числі вирішувати питання щодо комунальних послуг. Відключити квартиру від централізованого теплопостачання може лише власник квартири або співвласники, подавши письмову заяву до органу місцевого самоврядування. Орендар не може ініціювати процес відключення, оскільки це право пов`язане з правом власності на помешкання. Окрім того суд першої інстанції наголосив, що позивачеві було відмовлено щодо вчинення дій по погашенню боргів, які не мають до нього відношення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 у грудні 2025 року подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове із повним задоволенням його позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що судом першої інстанції порушено норми як матеріального, так і процесуального права, не повно з`ясовані обставини справи, характер спірних правовідносин, що призвело до хибного висновку у справі. 
Разом з цим зазначив, що апеляційному суду необхідно встановити факт неотримання позивачем та ненадання відповідачем послуг у відповідності з умовами договору між ним та відповідачем з технічних причин, що ним підтверджено, а також необхідно встановити фактичні обставини та норми, якими такі правовідносини регулюються, тобто, ЗУ “Про захист прав споживачів”.
АТ “Дніпровська теплоелектроцентраль”, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалося та відзиву на апеляційну скаргу не подавало, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає її розгляду по суті.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2016 року комісією Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради вирішено надати дозвіл на відключення від мереж ЦО і ГВР квартири за адресою: АДРЕСА_1 для встановлення індивідуального теплопостачання за умови тримання переліку документів. Дозволено виконання робіт, відповідно до укладених договорів з підрядною організацією з відключення приміщення від ЦО та ПГВ та встановлення системи індивідуального теплопостачання в між опалювальний період. 
28 лютого 2017 року між власником житла ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено Договір оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 1090 діб.
Відповідно до п. 2.2.1. Договору, Орендар зобов`язується використовувати здану йому за договором оренди квартиру за призначенням, укласти договори користування усіма комунальними послугами і сплачувати їх у повному обсязі.
16 січня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до керівника КПКМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» з письмовим повідомленням, у якому довела до відома, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 не опалюється внаслідок відключення її стояків від контуру подачі опалення (під дахом) ще до початку опалювального сезону 2016-2017 р. співробітниками КП «Тепломережа». Просила посприяти в коригуванні обчислення заборгованості і припиненні її нарахування КП «Тепломережа».
23 березня 2017 року представниками КПКМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» складено акт обстеження будинкової системи опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де заключення комісії - заглушені ОТО.
Від КП КМР «Тепломережі» на ім`я ОСОБА_1 надійшов лист від 01 березня 2017 року №00090216/3, у якому зазначено, що ініціатором укладання договору відповідно п.3.1.ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є споживач, який зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем, на основі типового договору. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. У зв`язку з тим, що переоформлення відбувається не за особою, а за житловим приміщенням, переоформлення відбувається лише в ПІБ власника або квартиронаймача. Для переоформлення особового рахунку на сплату послуг теплопостачання, потрібно надати КП «Тепломережі» довідку про склад сім`ї, договір купівлі-продажу квартири, копію паспорту та РНОКПП.
02 березня 2017 року між КП КМР «Тепломережі» та ОСОБА_1 укладено Договір про наданя послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
03 березня 2017 року ОСОБА_1 на ім`я генерального директора КП КМР «Тепломережа» надіслав досудову вимогу.
Від КП КМР «Тепломережі» на ім`я ОСОБА_1 надійшов лист від 22 березня 2017 року №Ю-388, у якому зазначено, що особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 відкритий на ОСОБА_3 .. Власником зазначеної квартири є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу. Після переоформлення особового рахунку на іншого квартиронаймача/власника номер особового рахунку та всі інші облікові дані по особовому рахунку, залишаються без змін. Тому списати або не переводити заборгованість попередніх власників у КП КМР «Тепломережі» не має жодних підстав.
02 листопада 2020 року КП КМР «Тепломережі» та КП КМР «Центральні тепломережі» уклали договір №16, відповідно до п.1.1 якого, сторона 1 передає стороні 2, а сторона 2 набуває право вимоги, належне стороні 1 в стає кредитором за грошовими вимогами сторони 1 до споживачів теплової енергії (послуг з централізованого опалення) 1-ї групи (населення).
Колегія суддів відзначає, що доводи скаржника про те, що судом першої інстанції невірно встановлені фактичні обставини справи, що призвело до хибного встановлення правовідносин між сторонами, а також недослідження доказів у повній мірі, не можна прийняти до уваги, адже такі доводи не спростовують встановленого факту судом першої інстанції, що скаржник на день розгляду справи судом першої інстанції втратив право користування спірною квартирою, враховуючи закінчення дії договору оренди та відсутності її продовження додатковою угодою до цього договору. Також скаржник не спростував встановленого судом першої інстанції факту відсутності у позивача права власності на спірну квартиру, щоб надавало йому право звертатись до відповідача з вимогами щодо закриття особового рахунку, заперечення наявності заборгованості попередніх власників квартири за надані послуги відповідача, а також вимоги щодо надання технічних умов щодо відключення квартири від центрального опалення, що притаманно лише власнику майна, яким позивач не є.
Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що твердження позивача про те, що йому, як користувачу житлово-комунальних послуг, відмовлено від надання послуги з технічних причин, з посилання на незаконну вимогу щодо погашення боргів, які не мають до нього відношення, як і відмова у відкритті на нього особового рахунку, що призвело до неможливості виконати умови для відключення, не ґрунтуються на нормах матеріального Закону, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що ОСОБА_1 є орендарем квартири (договір оренди закінчив дію на момент розгляду справи), проте власником квартири є ОСОБА_2 , яка несе відповідальність за своє майно, у тому числі й щодо заборгованості за комунальні послуги.
Крім цього як судом першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги скаржником до матеріалів справи не долучався Договір купівлі-продажу №НВА053782, НВА 053783 від 12 жовтня 2016 року, у якому повинні були вказати домовленість між новим та старим влаником квартири щодо наявності заборгованості за житлом, та порядок їх сплати, що унеможливлює встановлення наявності або відсутності заборгованості попереднього власника.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
З наведеного вище колегія суддів доходить висновку, що скаржник не довів належними та допустимими доказами як суду першої інстанції, так і колегії суддів, що саме він має звертатись до відповідача з даними вимогами, враховуючи також закінчення дії договору оренди житла у спірній квартирі, відсутність у матеріалах справи письмових доказів на його продовження, та делегування йому власником квартири будь-яких прав, притаманних такому власнику житла.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Заочне рішення Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 03 листопада 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “28” січня 2026 року.
Повний текст постанови складено “06” лютого 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           М.О. Макаров

М.М. Пищида