Справа № 289/35/26
Номер провадження 1-кп/289/92/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі : секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025060670000206 від 13.11.2025 по обвинуваченню
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Маловисківського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, –

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у відповідності до положень ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» перебуває у статусі військовозобов'язаного, якими є особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Також, на ОСОБА_4 поширюються обов'язки, передбачені для громадян України, зокрема, військовозобов'язаних, передбачені Законами України «Про військовий обов'язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та іншим законодавством у військовій сфері.
Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов'язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов'язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до повноважень, визначених Конституцією України, Президент України, приймає рішення про введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях, про загальну або часткову мобілізацію та про демобілізацію із внесенням їх на затвердження Верховною Радою України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ оголошено на території України воєнний стан, який був неодноразово продовжений, в тому числі Указом президента України від 14.07.2025 № 478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 15.07.2025, № 4524-IX, яким продовжено воєнний стан в Україні з 05 години 30 хвилин 07.08.2025 строком на 90 діб до 05.11.2025.
У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання боєздатності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на часткову зміну статті 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX (зі змінами, внесеними Указом від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-IX, Указом від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2501-IX, Указом від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-IX, Указом від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-IX, Указом від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-IX, Указом від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-IX, Указом від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-IX, Указом від 05.02.2024 № 50/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-IX, Указом від 06.05.2024 № 272/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 № 3685-IX, Указом від 23.07.2024 № 470/2024, затвердженим Законом України від 23.07.2024 № 3892-1X, та Указом від 28.10.2024 № 741/2024, затвердженим Законом України від 29.10.2024 № 4025-IX), в тому числі Указом Президента України від 14.07.2025 № 478/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 15.07.2025, № 4524-IX, яким продовжено воєнний стан в Україні з 05 години 30 хвилин 05.11.2025 строком на 90 діб до 03.02.2026. 
Згідно з ст.1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, в Україні діє особливий період.
У відповідності до довідки військово-лікарської комісії за № 2025-1017-2003-0761-0 від 17.10.2025, по результатам проведеного 17.10.2025 медичного огляду, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано придатним до військової служби. 
Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи усі вищевказані обставини, будучи визнаним висновком військово-лікарської комісії здоровим та придатним до проходження військової служби, 12.11.2025 йому було вручено бойову повістку, про те, що 12.11.2025, о 17 годині 00 хвилин, він має з'явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 для відправлення до військової частини для подальшого проходження служби від отримання якої він відмовився.
З метою ухилення від проходження військової служби, ОСОБА_4 , діючи умисно, незважаючи на свою обізнаність з вимогами ст.65 Конституції України, ст.ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25 березня 1992 року №2232-XII», ст. 1, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543- XII, та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 65/2022 від 24.02.2022, переслідуючи мету ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та будучи належним чином повідомленим про наслідки відмови від виконання свого військового обов`язку, нехтуючи конституційним обов'язком громадянина України, спрямованим на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов'язком громадянина України проходження військової служби, на особливий період, за відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 12.11.2025, о 17 годині 00 хвилин не з'явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 для відправлення його до військової частини для подальшого проходження служби, таким чином ухилившись від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 336 КК України, визнав та, не оспорюючи фактичних обставин, які зазначено в обвинувальному акті з приводу пред`явленого йому обвинувачення показав, що він має захворювання, восени 2025 року (точну дату не пам`ятає) він пройшов ВЛК, комісія визнала його придатним, цей висновок він не оскаржував. Чому не з`явився у визначено годину в воєнкомат пояснити не зміг, зазначив, що не пам`ятає причину. Під час судових дебатів повідомив суду, що він бажає виконати свій обов'язок захищати Батьківщину. У вчиненому щиро розкаюється та шкодує, що так сталося, просить його суворо не карати. 
Крім особистого зізнання, вина ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням підтверджується сукупністю достатніх достовірних даних, здобутих за допомогою доказів, що зібрані з дотриманням встановленого порядку відповідно до КПК України та досліджених в судовому засіданні, а саме.
Згідно витягу з кримінального провадження №12025060670000206 від 13.11.2025 надійшло повідомлення про те, що 12.11.2025 до СВ ВП №2 Житомирського РУП №2 ГУНП в Житомирській області надійшла заява начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що ОСОБА_4 ухиляється від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. За своїм змістом, витяг про внесення відомостей до ЄРДР у відповідності до вимог ст. 214 КПК України є приводом для початку досудового розслідування, а факти, викладені у названому документі, підлягають перевірці та відповідно до вимог ст. 91 КПК України доведенню.
В повідомленні про кримінальне правопорушення від 13.11.2025 №7/6981, підписаним начальником  ІНФОРМАЦІЯ_2 вказано, що солдату запасу ОСОБА_4 , у якого відсутні підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, 12.11.2025 вручено повістку на відправку щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, проте ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, усвідомлюючи характер свого діяння, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, маючи об`єктивну можливість прибути за викликом, відмовився від отримання даної повістки, що зафіксовано за допомогою технічного приладу, та умисно не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким чином наявні ознаки ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
12.11.2025 ОСОБА_4 під підпис доведено вимоги законодавства України з питань оборони, а також під підпис попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України та повідомлено про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 12.11.2025 для відправки та подальшого проходження служби в ЗСУ.
Згідно повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 №7/7706 від 18.12.2025 ОСОБА_4 не заброньований, не перебуває на спеціальному військовому обліку, не має дружину, яка проходить військову службу, не має родичів, які загинули чи зникли безвісти під час стримання військової агресії проти України під час воєнного стану; ОСОБА_4 і членам його родини не присвоювалося звання Герой України; ОСОБА_4 військову службу проходив в період з 25.06.1994 по 05.07.1995, не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 з приводу надання йому відстрочки та не оскаржував рішення ВЛК від 17.10.2025.
Згідно довідки військово-лікарської комісії №2025-1017-2003-0761-0 від 17.10.2025 солдат (запасу) ОСОБА_4 здоровий, придатний до військової служби.
В Акті відмови від отримання повістки від 12.11.2025 зафіксовано відмову ОСОБА_4 від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В протоколі огляду відеозапису від 17.11.2025 зафіксовано проведення огляду відеозапису події з диску DVD-R, який був наданий 12.11.2025  ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даному відеозаписі зафіксовано факт вручення у приміщенні  ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 бойової повістки на відправку, роз`яснення вимог законодавства України з питань оборони та відмова останнього від отримання бойової повістки, попередження його про кримінальну відповідальність за ухилення від мобілізації на особливий період, при цьому як прокурор, так і сторона захисту зазначили про відсутність необхідності перегляду відеозапису в судовому засіданні.
Згідно повідомлення начальника відділу обслуговування громадян №17 (сервісного центру) ГУ ПФУ в Житомирській області від 06.12.2025, інформація щодо ОСОБА_6 про визнання його інвалідом - відсутня.
З повідомлень КНП «Радомишльська лікарня» вбачається, що ОСОБА_4 у період з 04.11.2025 по 12.11.2025 перебував на стаціонарному лікування в неврологічному відділенні.
З пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 він 12.11.2025 був виписаний з лікарні і в цей же день пішов в РТЦК та СП, де і відмовився від отримання бойової повістки та в подальшому не з`явився у визначений в повістці час.
Інші досліджені судом та долучені до матеріалів справи документи з матеріалів кримінального провадження (постанова про визнання диску речовим доказом, запити слідчого про надання інформації, супровідні листи, та інші), не підтверджують і не спростовують винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, однак підтверджують дотримання кримінального процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.
Достовірність та об`єктивність наведених вище доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, є відносними, допустимими та достатніми, у зв`язку з чим суд їх прийняв.
За встановлених обставин, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена «поза розумним сумнівом» і зібраних доказів достатньо для визнання його винним, адже його винуватість підтверджується вище зазначеними та проаналізованими доказами, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою, послідовні та безспірно доводять винуватість обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжкого злочину, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обтяжуючих обставин судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України являється нетяжким злочином, суспільна небезпечність якого полягає в тому, що ухилення від призову на військову службу під час мобілізації створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони, адже відповідно до ч. 2 ст. 17 Конституції України на Збройні Сили покладаються найважливіші функції: оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості. 
У висновках, що містяться у постанові Верховного Суду від 21.03.2024 (справа № 595/461/23 провадження № 51-7014км23), зазначено, що відмова від захисту Батьківщини може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, та в умовах воєнного стану є неприпустимою. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов'язком громадян України. В умовах збройної агресії з боку іншої держави захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, як того вимагають положення ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України.
Призначаючи покарання суд враховує данні про особу ОСОБА_4 , який до кримінальної відповідальності не притягувався, інвалідності не має, офіційно не працевлаштований, на обліку в Радомишльському відділі управління соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації не перебував, державних виплат не отримував, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, а також враховує наявність пом`якшуючих і відсутність обтяжуючих покарання обставин, бере до уваги позицію прокурора, захисника та обвинуваченого, та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції, передбаченої ст. 336 КК України.
Водночас, на переконання суду, застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України при ухваленні вироку за ст. 336 КК України в умовах воєнного стану, оголошеної загальної мобілізації та триваючої агресії, створює у громадян відчуття безкарності за невиконання обов'язків, передбачених законодавством України.
Адже, дія воєнного стану у державі продовжується, обвинувачений є придатним до служби, але його небажання нести тягар військової служби дає підстави вважати, що при звільненні від покарання із застосуванням ст. 75 КК України, психологічне ставлення до вчиненого ним діяння не зміниться, а тому не буде досягнуто дієвої мети запобігання новому кримінальному правопорушенню та може стати негативним прикладом для інших осіб.
Аналогічну позицію займає і Верховний Суд, що вбачається із постанови від 15.11.2023 (справа №641/1067/23), де зазначено, що з урахуванням мети покарання, звільнення від відбування покарання з іспитовим строком за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, не може запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що в умовах воєнного стану є не припустимим.
Процесуальні витрати відсутні. Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_4  слід рахувати з часу фактичного взяття його під варту після набрання вироком законної сили. Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався. Під час судових дебатів прокурором заявлено клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов'язання, однак, на переконання суду підстав для обрання запобіжного заходу не вбачається, оскільки обвинувачений протягом судового розгляду належним чином виконував свої процесуальні обов'язки.
Цивільний позов у справі заявлено не було. Арешт на майно не накладався. Процесуальні витрати відсутні.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в поряду ст. 100 КПК України. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 181, 194, 369-378 КПК України, ст. 336 КК України, суд –
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання рахувати з моменту затримання  ОСОБА_4  для приведення цього вироку до фактичного виконання.

Речові докази по справі: оптичний DVD-R диск з відеозаписом – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя        ОСОБА_7