СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, E-mail: inbox@adm.su.court.gov.ua
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2026 року Справа № 480/4217/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4217/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військовій частині НОМЕР_2 , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати накази військової частини НОМЕР_2 щодо ОСОБА_1 : «Про призначення службового розслідування за фактом стосовно самовільного залишення військової частини від 19.02.2024 року №37, «Про результати службового розслідування» за фактом самовільного залишення військової частини 10.03.2024 року №66;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 19.02.2024 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 .
Починаючи з 15.12.2023 по 26.12.2023 позивачу терміном на 12 днів надана відпустка, по завершенню якої 27.12.2023 року він зобов`язаний прибути до місця служби В період перебування у відпустці позивач захворів, та в період з 22.12.2023 по 03.01.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні. Про неможливість прибути до військової частини 27.12.2023 року позивачем повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_1 , командиру підрозділу ОСОБА_2 та заступника командира ОСОБА_3 , а також начальнику медичної частини ОСОБА_4 надано підтверджуючі документи.
04.01.2024 року позивач направлений начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 до КНП СОР «Сумський обласний клінічний онкологічний диспансер» на обстеження та лікування. З 04.01.2024 року позивач проходив дообстеження, що підтверджується електронними направленнями.
З 05.01.2024 по 04.03.2024 позивач знаходився на амбулаторному дообстеженні з приводу новоутворення. 27.02.2024 позивач був госпіталізований по 28.02.2024 для обстеження.
01.03.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 року позивачу видано направлення за №2/958 на лікування до Національного наукового центру хірургії та трансплантології імені О.О.Шалімова.
В період з 06.03.2024 по 08.03.2024 позивачу проведено оперативне лікування, виписаний з відділення та направлений на лікування за місцем проживання. Відповідно до виписки позивачу надана відпустка терміном 30 днів з подальшим проходження ВЛК за місцем проживання.
Позивач зазначає, що про весь період лікування та оперативного втручання повідомлявся ІНФОРМАЦІЯ_1 де він перебував на обліку та всі направлення на лікування видавалися ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також всі електронні направлення та виписки з лікарні направлялися через месенджери командуванню військової частини. 
В переписці від 07.03.2024 року позивачу повідомлено, що він знаходиться в сзч (самовільно залишив частину).
Позивач наголошує на тому, що в жодному разі не мав наміру якось ухилятися від проходження служби, а з 15.12.2023 року перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 в АДРЕСА_1 де знали, що він проходить лікування у лікаря онколога. Крім того, в матеріалах справи є скриншоти з телефону позивача, які можуть підтвердити, що окрім переписки в месенджерах позивач постійно був на зв`язку і позивач зідзванювався з тимчасово виконуючим обов`язки командира в період з 18.02.2024 по 25.03.2024 включно.
Позивач зазначає, що відповідачем взагалі не повідомлено про проведення службового розслідування не запропоновано позивачу ОСОБА_1 надати пояснення під час проведення службового розслідування, та можливості отримати спірний наказ, чим порушено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.
Таким чином, позивач вважає, що оскаржувані накази є протиправними та підлягають скасуванню.
Судом відкрито провадження у справі №480/4217/24 та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Ухвалою суду від 31.10.2024 витребувано у відповідача додаткові докази.
Ухвалою суду від 21.11.2024 повторно витребувано у відповідача додаткові докази.
Ухвалою суду від 13.12.2024, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_5 , прийнято справу № 480/4217/24 до свого провадження суддею Павлічек В.О., визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, повторно витребувано у відповідача додаткові докази.
Ухвалою суду від 02.12.2025 витребувано у Міністерства оборони України відомості щодо місця реєстрації (знаходження) Військової частини НОМЕР_2 як юридичної особи, її код ЄДРПОУ, а також відомості щодо того, чи припинила Військова частина НОМЕР_2 своє існування як юридична особа. У разі припинення, зазначити її правонаступника, зобов`язано Міністерство оборони України забезпечити вручення ухвали від 13.12.2024 року Військовій частині НОМЕР_2 , а також забезпечити виконання даної ухвали у строк встановлений судом.
Ухвалою суду від 09.12.2025 витребувано у Генерального штабу Збройних Сил України відомості щодо місця реєстрації (знаходження) Військової частини НОМЕР_2 як юридичної особи, її код ЄДРПОУ, а також відомості щодо того, чи припинила Військова частина НОМЕР_3 існування як юридична особа. У разі припинення, зазначити її правонаступника. Зобов`язано Генеральний штаб Збройних Сил України забезпечити вручення ухвали від 13.12.2024 року Військовій частині НОМЕР_2 , а також забезпечити виконання даної ухвали у строк встановлений судом.
Ухвалою суду від 16.12.2025 допущено заміну відповідача - Військової частини НОМЕР_2 у справі - № 480/4217/24 на його правонаступника - Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), встановлено відповідачу 10-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, витребувано додаткові докази.
Ухвалою суду від 23.12.2025, клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про продовження процесуального строку задоволено, продовжено строк для надання відзиву на позовну заяву та для надання витребуваних судом доказів до 15.01.2026 року (включно).
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечував та зазначив, що згідно доданих позивачем документів не підтверджується його відсутність на службі з поважних причин починаючи з 19.02.2024, крім періодів з 27.02.2024 по 28.02.2024 та з 06.03.2024 по 08.03.2024 коли він перебував на стаціонарному лікуванні.
Також, представник відповідача зазначає, що позивач не вчинив жодних дій передбачених статтею 88 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, згідно якої військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Крім того, ОСОБА_1 на даний час на службу до військової частини НОМЕР_1 не повернувся та рахується таким, що самовільно залишив військову частину.
Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19.02.2024 №37 "Про призначення службового розслідування за фактом стосовно самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 ", є необґрунтованими та безпідставними, оскільки військова частина діяла правомірно на підставі норм чинного законодавства.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористався.
Ухвалою суду від 28.01.2026 закрито провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу військової частини НОМЕР_2 щодо ОСОБА_1 : «Про призначення службового розслідування за фактом стосовно самовільного залишення військової частини від 19.02.2024 року №37.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, відзив на позовну заяву, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач ОСОБА_1 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , яку на даний час переформовано у військову частину НОМЕР_5 , яка є її правонаступником, що підтверджується інформацією, наданою Генеральним штабом Збройних Сил України та Міністерством оборони України на вимогу суду (а.с.149, 161, 167 – 168).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 19.02.2024 №37 було призначено службове розслідування за фактом стосовно самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 (а.с. 95).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 10.03.2024 №66, зазначено, що під час службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив частину та відсутній в місці тимчасового розташування частини з 19.02.2024 по теперішній час, в зв`язку з чим зокрема, наказано:
- вважати факт вчинення правопорушення, що має ознаки кваліфікації за ч.5ст.407 Кримінального кодексу України (самовільне залишення частини більше 3 діб, вчинене в умовах військового стану) старшим оператором 3 відділення взводу протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_1 , виключно з причин особистої недисциплінованості та безвідповідальності, відсутній з 19 лютого 2024;
- за невиконання службових обов`язків та порушення ст.ст.11,12,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, притягнути солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно п. «б» ст. ст. 48, 55 Дисциплінарного статуту Збройних сил України та накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана»;
- помічнику командира військової частини з правової роботи направити матеріали службового розслідування, за фактом вчинення правопорушення військовослужбовцем ОСОБА_1 , до органів досудового розслідування. В подальшому здійснити супроводження процесу притягнення до кримінальної відповідальності за діяння, що має ознаки кримінального правопорушення, що кваліфікується ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України;
- начальнику фінансово – економічної служби військової частини НОМЕР_2 , за порушення вимог ст.11,12,13,14,128,130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзацу 1 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, вчинення військового правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 Кримінального кодексу України (самовільне залишення частини більше 3 діб, вчинене в умовах військового стану), відповідно до ч.2 п.5 розділу ХVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, не виплачувати солдату ОСОБА_1 щомісячну премію за особистий внесок в загальні результати служби за лютий 2024 року. На підставі абзацу 3 п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, не виплачувати солдату ОСОБА_1 грошове забезпечення за час відсутності його на службі без поважних причин з 19.02.2024 (а.с. 96 – 97).
Не погодившись із зазначеними наказами позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Порядок №260).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтями 26, 27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно до статті 28 Статуту внутрішньої служби ЗСУ єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Відповідно до статті 127 Статуту внутрішньої служби ЗСУ солдат (матрос) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення.
Статтею 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що солдат зобов`язаний, зокрема: додержуватися військової дисципліни.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби (стаття 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Згідно з частинами першою, другою, третьою, шостою статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності. Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення. Застосування зброї допускається лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом. Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, сувора догана.
Згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
За приписами статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
За приписами статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 87 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці. Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. У разі подання скарги старшому начальникові виконання дисциплінарного стягнення не зупиняється до надходження від нього розпорядження про скасування цього стягнення (стаття 96 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено (стаття 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 р. за № 1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608).
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1, 5, 6 розділі V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Згідно з пунктом 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарних стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків або порушення військової дисципліни. У разі проведення службового розслідування, зазначені обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого командир вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні військовослужбовця складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Адміністративний суд у силу вимог частини другої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Суб`єкт владних повноважень, своєю чергою, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами.
Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
З матеріалів справи судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 19.02.2024 №37 було призначено службове розслідування за фактом стосовно самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 (а.с. 95).
За результатами службового розслідування прийнято наказ командира Військової частини НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 10.03.2024 №66 в якому зазначено, що під час службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 самовільно залишив частину та відсутній в місці тимчасового розташування частини з 19.02.2024 по теперішній час (а.с. 96).
Суд зазначає, що перелічені вище норми Дисциплінарного статуту ЗСУ та Порядку №608, передбачають що у разі проведення службового розслідування, під час його проведення підлягають з`ясуванню обставини вчинення дисциплінарного проступку, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця. 
За результатами проведеного службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Суд звертає увагу, що саме за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає його вид. 
Під час розгляду цієї справи, суд неодноразово витребував у відповідача всі матеріали службового розслідування, натомість відповідачем було надано тільки накази командира Військової частини НОМЕР_2 від 19.02.2024 №37 «Про призначення службового розслідування» та від 10.03.2024 №66 «Про результати службового розслідування». Акт службового розслідування та будь які інші матеріали, зібрані в ході його проведення, суду надані не були. 
У відзиві на позов, представник відповідача зазначив, що матеріали службового розслідування по зазначеному факту в архіві військової частини НОМЕР_1 виявлені не були.
Відповідно до положень статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до положень статті 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд зазначає, що акт службового розслідування є основним документом, що фіксує результати перевірки, виявлені факти та обставини, дії чи бездіяльність осіб, а також правову оцінку цих дій. Він є носієм доказової бази, оскільки об`єднує пояснення, матеріали та підтверджуючі документи, на основі яких приймаються дисциплінарні чи інші рішення. 
Враховуючи викладене вище та факт ненадання суду акту службового розслідування та будь яких інших матеріалів, зібраних в ході його проведення, суд доходить висновку, що відповідач не довів суду правомірність наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 10.03.2024 №66 «Про результати службового розслідування». 
Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 10.03.2024 №66 «Про результати службового розслідування» визнанню протиправним та скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 19.02.2024 року, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що з 19.02.2024 року позивачу не нараховувалось та не виплачувалося грошове забезпечення.
Абзацем 2 – 3 пункту 9 розділу I Прядку №260 визначено, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
В свою чергу п.15 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення, зокрема, не виплачується: за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.
Суд звертає увагу, що зазначена норма Порядку №260 передбачає невиплату грошового забезпечення за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше, незалежно від факту притягнення чи непритягнення такого військовослужбовця до дисциплінарної чи іншої відповідальності. 
З матеріалів справи суд вбачає, що за період з 19.02.2024 факт непрацездатності позивача внаслідок хвороби підтверджується: 
- з 27.02.2024 по 28.02.2024 випискою із медичної карти стаціонарного хворого №971 (а.с. 63);
- з 06.03.2024 по 08.03.2024 випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1846/2024 (а.с. 67 – 68).
Тобто за спірний період, матеріалами справи підтверджено наявність у позивача поважних причин відсутності на службі лише з 27.02.2024 по 28.02.2024 та з 06.03.2024 по 08.03.2024. Доказів наявності у позивача поважних причин відсутності на службі в інші дні, ніж зазначено, матеріали справи не містять.
При цьому, посилання представника позивача на консультативний висновок спеціаліста онколога від 04.03.2024 року як на підтвердження того, що з 05.01.2024 по 04.03.2024 ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному дообстеженні з приводу новоутворення, суд вважає безпідставним, оскільки такий висновок не є підтвердженням факту непрацездатності позивача у вказаний період. Крім того, даний висновок навіть не містить переліку таких обстежень за спірний період (а.с. 64 – 65). 
Також безпідставним суд вважає посилання представника позивача на довідку ВЛК №935, в якій зазначено, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів з послідуючим проходженням ВЛК (а.с. 73).
Так, Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі – Положення, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.180 Положення, військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до порядку, встановленого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, зокрема, надаються: 4) соціальні відпустки: відпустка для лікування у зв`язку з хворобою.
Відповідно до п.8.1. розділу VІІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, щорічні основні та додаткові відпустки військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) надаються командирами (начальниками) за підпорядкованістю (далі Інструкція в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно п. 8.11. розділу VІІІ Інструкції, про вибуття військовослужбовців у відпустку, відкликання із щорічних основних відпусток у випадках, визначених пунктом 192-1 Положення, та їх повернення з відпустки оголошується в наказі командира військової частини по стройовій частині.
Пунктом 8.14. розділу VІІІ Інструкції, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Після закінчення встановленого безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою військовослужбовець підлягає обстеженню військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби.
Отже надання відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, здійснюється шляхом видання наказу командиром військової частини по стройовій частині про вибуття військовослужбовця у відпустку, на підставі рапорту військовослужбовця та довідки ВЛК.
З матеріалів справи суд вбачає, що листом ВЧ НОМЕР_6 від 10.04.2024 №502/2/1/9/592 позивачу щодо його рапорту від 11.03.2024 про надання відпустки згідно довідки ВЛК №935 від 08.03.2024, було повідомлено, що на даний час по факту скоєння ним самовільного залишення частини проводиться службова перевірка, за результатами якої буде прийнято рішення згідно чинного законодавства.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів прийняття командиром військової частини наказу про надання позивачу відпустки для лікування. Також відсутні докази оскарження позивачем таких дій (бездіяльності) командира.
Крім того, суд враховує, що у відзиві на позов представник відповідача повідомив, що ОСОБА_1 після самовільного залишення місця служби до військової частини НОМЕР_2 та до військової частини НОМЕР_1 не прибув та рахується таким, що самовільно залишив військову частину, грошове забезпечення ОСОБА_1 з 19.02.2024 не нараховувалося та не виплачувалося. Представник позивача будь яких заперечень чи пояснень щодо зазначеної інформації суду не надавав.
Таким чином, враховуючи викладене вище, відсутність доказів наявності поважних причин нез`явлення позивача на службу протягом спірного періоду (крім періоду з 27.02.2024 по 28.02.2024 та з 06.03.2024 по 08.03.2024) суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 27.02.2024 по 28.02.2024 та з 06.03.2024 по 08.03.2024, в іншій частині ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 1211,20 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 05.04.2024 (а.с. 10). 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 10.03.2024 №66 «Про результати службового розслідування».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) грошове забезпечення за період з 27.02.2024 по 28.02.2024 та з 06.03.2024 по 08.03.2024.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) суму судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.). 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   В.О. Павлічек