ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" грудня 2025 р.           Справа№ 920/925/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Михальської Ю.Б. 
 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрнафта»
на рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2025
у справі № 920/925/25 (суддя  С.В. Заєць)
за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР АРМА ІНЖИНІРИНГ»
про стягнення 81204,00 грн, -    

ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року Публічне акціонерне товариство «УКРНАФТА» (далі також - Укрнафта) звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР АРМА ІНЖИНІРИНГ» (далі також - Товариство) про стягнення 81 204,00 грн штрафу у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором про закупівлю №13/4043-МТР від 07.10.2024.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 04.08.2025 у справі №920/925/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР АРМА ІНЖИНІРИНГ» на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» 32    481,60 грн штрафу, а також 2    422,40 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 11, 509, 525, 526, 530, 546, 549, 551, 610, 611, 627, 629, 655, 712 Цивільного кодексу України, статей 173, 216, 230, 233 Господарського кодексу України та встановленими судом обставинами наявності між сторонами договірних правовідносин, а також неналежного виконання Товариством зобов`язань за договором в частині своєчасної поставки товару, що є предметом договору. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки на 60% у зв`язку з тим, що Укрнафта не надала доказів понесення нею майнових збитків внаслідок несвоєчасного виконання Товариством зобов`язань за договором.  
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Акціонерне товариство «Укрнафта» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення на 60% заявленого до стягнення позивачем штрафу, що складає 48    722,40 грн та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, Укрнафта наполягає на тому, що судом першої інстанції безпідставно застосовано норми ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зокрема, за відсутності відповідної заяви відповідача та доказів наявності виключних обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки. Укрнафта вважає, що судом першої інстанції не було дотримано принципу розумного балансу між інтересами сторін, не враховані обставини справи та майнове становище як Відповідача, так і Позивача у даній справі, співмірність негативних наслідків для Відповідача з інтересом Позивача. Отже, судом порушено ст. 13 ГПК України, і це порушення норм процесуального права є таким, що вплинуло на розгляд спору по суті.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2025 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2025 у справі № 920/925/25 та ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2025 у справі № 920/925/25 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР АРМА ІНЖИНІРИНГ» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 12.09.2025. Ухвалою суду також витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/925/25.
Товариство не скористалось правом, наданим ст. 263 ГПК України, відзиву на апеляційну скаргу Укрнафти до Північного апеляційного господарського суду не направило.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надавши оцінку доводам апеляційної скарги Укрнафти, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Публічним акціонерним товариством «УКРНАФТА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР АРМА ІНЖИНІРИНГ» було укладено Договір про закупівлю №13/4043-МТР від 07.10.2024 (далі також - Договір).
Відповідно до п. 1.1. Договору на умовах цього Договору Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця у погоджені Сторонами строки Кран кульовий відповідно до коду ДК 021:2015:42130000-9 Арматура трубопровідна: крани, вентилі, клапани та подібні пристрої (надалі за текстом - «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий Товар на умовах цього Договору.
Номенклатура, кількість, ціна, умови гарантії, а також строк, місце та умови поставки Товару визначені у Специфікації до даного Договору, яка підписується уповноваженими представниками Сторін, що є Додатком № 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною (надалі - «Специфікація») (п. 2.1. Договору).
Згідно з п. 5.1. Договору умови поставки, які встановлюються відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів «ІНКОТЕРМС-2020», місце, умови та строки поставки визначаються в Специфікації до даного Договору.
Пунктом 5.3. Договору встановлено, що приймання Товару Покупцем (в тому числі кожної частини/партії Товару) підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками Сторін відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі Товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень).
Датою поставки Товару та моментом отримання Покупцем Товару від Постачальника вважається дата підписання Сторонами відповідної (-их) видаткової (-их) накладної (-их) та акту (-ів) приймання-передачі Товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) (п. 5.4. Договору).
Відповідальність Сторін обумовлена в розділі 7 Договору.
Так, відповідно до п. 7.1. Договору при недотриманні Постачальником строків поставки Товару, Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 5% вартості несвоєчасно поставленого Товару за прострочення до 30 днів та 10% вартості несвоєчасно поставленого Товару - за прострочення 30 днів і більше. У випадку непоставки товару Постачальник сплачує Покупцю 10% вартості непоставленого товару.
Цей Договір набирає чинності з моменту його укладання та діє до 31 грудня 2024 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 11.1. Договору).
Пунктом 16.1. Договору встановлено, що невід`ємною частиною цього Договору є «Специфікація. Технічна специфікація.» (Додаток № 1 до цього Договору).
Відповідно до змісту Специфікації Сторони домовились про те, що ТОВ «Інтер Арма Інжинірінг» поставить товар, вироблений в Україні, а саме:
1) КШ 60-210-ТР-С- НУ-У1-Р (НКТ 73/НКТ73В по ГОСТ 633-80) кількістю 30 шт,, вартістю 14 200,00 грн за одиницю без ПДВ, загальною вартістю 426 000,00 грн без ПДВ;
2) КШ 34-700-ТР-С- НУ-У1-Р (НКТ 73 В по ГОСТ 633-80) кількістю 18 шт вартістю, 19 400,00 грн за одиницю без ПДВ, загальною вартістю 349200,00 грн без ПДВ;
3) КШ 34-700-ТР-С- НУ-У1-Р (НКТ 73 Г по ГОСТ 633-80) кількістю 25 шт, вартістю 13 100,00 грн за одиницю без ПДВ, загальною вартістю 327 500,00 грн без ПДВ.
Строк поставки - 45 (сорок п`ять) календарних днів з моменту підписання Договору.
Отже, згідно зі Специфікацією поставка Товару мала бути здійснена впродовж 45 календарних днів з Дати підписання Договору, тобто до 21.11.2024 включно.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Товар, визначений Специфікацією, фактично був поставлений Відповідачем Позивачу трьома партіями, а саме:
- 20.11.2024 за видатковою накладною № 14 від 20.11.2024 на суму 511 200,00 грн з ПДВ (а.с.9);
- 03.02.2025 за видатковими накладними №№ 17, 18 від 03.02.2025 на загальну суму 419 040,00 грн з ПДВ (а.с.11, 13);
- 27.03.2025 за видатковими накладними №№ 20, 21 від 27.03.2025 на загальну суму 393000,00 грн з ПДВ (а.с.15, 17).
Предметом спору у справі, що переглядається, є вимога Укрнафти про стягнення 81  204,00 грн штрафу за прострочення термінів поставки Товару за Договором про закупівлю №13/4043-МТР від 07.10.2024.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для покладення на Товариство неустойки, передбаченої умовами договору. Однак, застосувавши норму ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України суд за власною ініціативою зменшив заявлений до стягнення розмір неустойки на 60%.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову та водночас вважає безпідставним застосування ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України до спірних правовідносин сторін.
Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Положеннями ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Надавши оцінку укладеному між сторонами Договору про закупівлю №13/4043-МТР від 07.10.2024, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за своєю правовою природою він є договором поставки.
Положеннями ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України)
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до Специфікації сторони узгодили кількість, строк поставки та вартість Товару, який Відповідач зобов`язався поставити Позивачу.
Відповідно до Специфікації загальна вартість узгодженого до поставки за Договором Товару складає 1 323 240,00 грн з ПДВ, строк поставки Товару 45 календарних днів з моменту підписання Договору.
Оскільки Договір було підписано сторонами 07.10.2024, то граничною датою поставки Товару є 21.11.2024 (включно).
Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується видатковими накладними №№ 17, 18 від 03.02.2025 (а.с.11, 13) та видатковими накладними №№20, 21 від 27.03.2025 (а.с. 15, 17) Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР АРМА ІНЖИНІРИНГ» здійснило поставку Товарів Позивачу з порушенням визначених Договором строків поставки, а саме, за видатковими накладними №№ 17, 18 - на два місяці, а за видатковими накладними №№20, 21 - на чотири.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки .
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).
Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).
Відповідно до п. 7.1. Договору при недотриманні Постачальником строків поставки Товару, Постачальник сплачує Покупцю штраф в розмірі 5% вартості несвоєчасно поставленого Товару за прострочення до 30 днів та 10% вартості несвоєчасно поставленого Товару - за прострочення 30 днів і більше. У випадку непоставки товару Постачальник сплачує Покупцю 10% вартості непоставленого товару.
Відповідно до наданого Позивачем розрахунку (а.с. 2 зворотна сторона) сума штрафу становить 81 204 грн 00 коп.
Відповідач контррозрахунку штрафних санкцій суду не надав.
Перевіривши наданий Укрнафтою розрахунок штрафу, наведений Позивачем в розрахунку суми штрафу у відповідності до прострочених днів поставки товару (а.с.10-11), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він є арифметично правильним, відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.
У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги Укрнафти є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки на 60 %, колегія суддів керується таким.
Так, частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Аналогічний висновок міститься у пункті 23 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21.
Разом з цим, як встановлено апеляційним судом та підтверджується матеріалами справи, Товариство не зверталось до суду із заявою про зменшення неустойки. Матеріали справи не містять жодної заяви по суті спору, зробленої Товариством як відповідачем у справі, незважаючи на те, що останнє було належним чином повідомлено про наявність судового розгляду.
Отже, судом першої інстанції зменшено заявлений до стягнення розмір неустойки за власною ініціативою. При цьому, необхідність такого зменшення обґрунтована лише тим, що позивачем не надано доказів понесення ним будь-яких збитків, понесених у зв`язку з неналежним виконанням Товариством зобов`язань за договором поставки.
Надаючи оцінку висновкам суду у цій частині, колегія суддів керується тим, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Так, у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 902/538/18 суд касаційної інстанції при вирішенні питання про зменшення розміру пені, відзначив, що зменшення неустойки (зокрема пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені спрямоване на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій. З огляду на викладене, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, частини першої статті 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.
Одночасно, реалізовуючи право на зменшення неустойки за власною ініціативою, суд повинен обґрунтувати необхідність такого зменшення з посиланням на докази, наявні у матеріалах справи, а не на їх відсутність.
Зменшуючи заявлений до стягнення розмір неустойки на 60% лише з тих підстав, що позивачем не надано доказів понесення ним матеріальних збитків, суд першої інстанції фактично застосував концепцію негативного доказу, що суперечить фундаментальному принципу господарського судочинства - змагальності сторін.
До того ж, оскільки предметом позову є стягнення договірної неустойки, позивач має довести   наявність договірних правовідносин, порушення відповідачем умов договору та погодження сторонами застосування неустойки у випадку порушення зобов`язання. Наявність чи відсутність збитків не входить до предмету доказування у справі, що переглядається.
Тобто, позивач звертаючись із позовом, що є предметом спору не зобов`язаний був надавати такі докази. Така необхідність могла виникнути виключно у випадку звернення відповідача із заявою про зменшення заявленої до стягнення неустойки.
Однак, матеріали справи такої заяви Товариства не містять.
Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно, за відсутності жодних доказів, застосовано до спірних правовідносин сторін ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до п.2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до п.п. 3-4 ч.1 ст. 277 ГПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла вважає, що суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Водночас, зменшуючи заявлений до стягнення розмір неустойки, та, у зв`язку з цим, лише частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції безпідставно застосував ст.   551 ЦК України та ст. 233 ГК України до спірних правовідносин сторін. Судом першої інстанції також недотримано вимог ст. ст. 13, 73, 74, 86 ГПК України.
Доводи апеляційної скарги Товариства у цій частині є обґрунтованими.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2025 прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає зміні з викладенням резолютивної частини рішення у редакції цієї постанови.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.    
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрнафта» покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР АРМА ІНЖИНІРИНГ».
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -  
      ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2025 у справі №920/925/25 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 04.08.2025 у справі №920/925/25 змінити.
Викласти резолютивну частину рішення у такій редакції:
« 1. Позов Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР АРМА ІНЖИНІРИНГ» про стягнення 81  204,00 грн  - задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР АРМА ІНЖИНІРИНГ» (вул. Лінійна, 22, м. Суми, Сумська область, 40007, код ЄДРПОУ 34452085) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» (пров. Несторівський, 3/5, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 00135390) 81 204 (вісімдесят одну тисячу двісті чотири) грн 00 коп. штрафу, а також 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.».
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР АРМА ІНЖИНІРИНГ» (вул. Лінійна, 22, м. Суми, Сумська область, 40007, код ЄДРПОУ 34452085) на користь Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» (пров. Несторівський, 3/5, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 00135390) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Доручити Господарському суду Сумської області видати накази на виконання цієї постанови.
5. Матеріали справи №920/925/25 повернути до Господарського суду Сумської області.

            Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Ю.Б. Михальська