ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2026 р.	Справа № 440/10808/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, по справі № 440/10808/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  третя особа  Харківський окружний адміністративний суд  
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просив суд:
-скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік І.О. від 01.08.2025 про закінчення виконавчого провадження №78617551.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 матеріали позову ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови передано до Харківського окружного адміністративного суду.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2025 ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 по справі № 440/10808/25 - залишено без змін.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін з урахуванням вимог ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови – відмовлено.
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано процесуальне становище Харківського окружного адміністративного суду, який є боржником у виконавчому проваджені. Також, апелянт посилається на те, що зазначене в оскаржуваному рішенні про виконання в повному обсязі, не відповідає фактичним обставинам справи.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.12.25 року відкрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 по справі № 440/10808/25 за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови. Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2026 року залучено Харкiвський окружний адмiнiстративний суд (код ЄДРПОУ 34390710, місцезнаходження юридичної особи: 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6) до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі №520/35697/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року, було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправними дії Харківського окружного адміністративного суду стосовно неналежного розгляду запиту позивача на інформацію від 24 грудня 2024 року. Зобов`язано Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на його запит від 24 грудня 2024 року, щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі №520/8399/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року по справі №520/19198/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом йому, як стягувачу. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік І.О. 15.07.2025 року відкрите виконавче провадження № 78617551 за виконавчим листом Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 року.
15.07.2025 відповідачем прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
01.08.2025 державним виконавцем відповідно до п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 78617551, у зв`язку із виконанням рішення суду в повному обсязі.
В адміністративному позові позивач посилається на те, що відповідачем у оскаржуваній постанові не наведено, яким чином виконавець дійшов висновку про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, відповідач не звернув уваги на зміст виконавчого листа Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2025, у якому зазначено про зобов?язання Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на запит позивача від 24 грудня 2024 року щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/8399/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року по справі №520/19198/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом позивачу, як стягувачу.
Натомість, листом голови Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 № 03-16/21882/25 позивачу повідомлено, що суд позбавлений можливості направити йому виконавчі листи засобами поштового зв`язку, тобто фактично відмовлено у виконанні рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі №520/35697/24.
Не погодившись із постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік І.О. від 01.08.2025 про закінчення виконавчого провадження №78617551, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Харківським окружним адміністративним судом виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/35697/24 у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік І.О. від 01.08.2025 про закінчення виконавчого провадження №78617551.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 129 Конституції України, однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.
Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому, в положеннях частини 1 статті 370 КАС України наголошується, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом № 1404-VІІІ.
Статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цимЗакономвипадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюютьсяЗаконом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»
Згідно ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Нормами пункту 9 частини 1 ст.39 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
Так, у постановах від 21 серпня 2024 року у справі №240/27324/23 та від 18 вересня 2024 року в справах №240/26091/23 і №240/28481/23 Верховний суд сформулював правову позицію щодо застосування пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.
Так, Верховний Суд висловив позицію, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.
За висновком Верховного Суду, державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких належить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.
З матеріалів справи встановлено, що в межах виконавчого провадження ВП №78617551 з примусового виконання виконавчого листа по справі № №520/35697/24 на боржника - Харкiвський окружний адмiнiстративний суд, покладалось зобов`язання Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на його запит від 24 грудня 2024 року, щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі №520/8399/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року по справі №520/19198/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом йому, як стягувачу. (а.с. 8)
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік І.О. 15.07.2025 року відкрите виконавче провадження № 78617551 за виконавчим листом Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 року. (а.с. 9)
Листом від 16.07.2025 №03-16/24238/25 Харківський окружний адміністративний суд повідомив Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/35697/24 за позовом ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 по даній справі виконано добровільно у строки та спосіб визначені чинним законодавством України. (а.с. 80)
Разом з вказаним листом на підтвердження добровільного виконання судових рішень Харківським окружним адміністративним судом надано відповідь, надіслану 25.06.2025 позивачу по справі ОСОБА_1 .
Зі змісту вказаного листа від 25.06.2025 N 03-16/21882/25 слідує, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/35697/24 судом повідомлено, що виконавчі листи по справам № 520/8399/24 та № 520/19198/24 були виготовлені судом в паперовій формі, про що позивача вже було проінформовано листом від 23.12.2024 (вих.№ 05-24/55955/2024). Крім того чинним законодавством України також не передбачено і не встановлено строків надсилання виконавчих документів, по питанню, яке позивач поставив в своєму запиті від 23.12.2024 щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2024 у справі № 520/8399/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2024 по справі № 520/19198/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом, як стягувачу. Зазначено, що чинним КАС України не передбачено такої процедури, як направлення виконавчого документу стягувачу засобами поштового зв`язку, оскільки це призведе, перш за все до помилки видачі виконавчого документу. При цьому однією з вимог виконавчого документу, в силу пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження” є зазначення в ньому дати видачі документу. Вказаний реквізит є чітко визначений та не потребує додаткового тлумачення. Це означає, що означений реквізит повинен чітко співпасти з дійсною подією означеного, тобто виконавчий документ "видається" стягувачу, а не направляється. Таким чином, у разі направлення виконавчого документу поштою, відповідний обов`язковий реквізит виконавчого документу залишиться незазначеним, що в свою чергу, призведе до подальшого вчинення державним виконавцем, при пред`явленні такого виконавчого документу до примусового виконання дій, які регламентовані пунктом 6 частини 4 статті 4 Закону України “Про виконавче провадження", а саме повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки такий виконавчий документ не буде відповідати вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження". Зазначене призведе у свою чергу, до додаткового обтяження стягувача обов`язком зі звернення до суду з заявою в порядку ст. 374 КАС України з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, допущеної при його видачі. В свою чергу, суд буде позбавлений можливості виправити таку помилку за відсутності доказів підтвердження дійсних обставин факту видачі виконавчого документу. Таким чином, суд повідомив про відсутність можливості направити виконавчі листи засобами поштового зв`язку, оскільки такі дії є спонуканням суду до вчинення дій, які не передбачені процедурами. визначеними Законом та призведуть. перш за все, до порушення прав позивача, оскільки унеможливлять факт примусового виконання рішення, яке є завершальною стадією судового провадження. 
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік І.О. 01.08.2025 року закінчено виконавче провадження № 78617551 за виконавчим листом Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2025 року у зв`язку із виконанням рішення суду в повному обсязі. (а.с. 83)
Отже, Харківським окружним адміністративним судом державному виконавцю надано копію відповіді від 25.06.2025 (вих. № 03-16/21882/25), наданої позивачу на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/35697/24. 
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду 04.03.2025 року набрало законної сили 18.06.2025 після ухвалення постанови Другим апеляційним адміністративним судом.
На виконання вимог цього рішення у справі №520/35697/24 Полтавським окружним адміністративним судом заявнику надано відповідь листом від 25.06.2025 року у межах п`яти робочих днів, передбачених ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Колегія суддів критично оцінює твердження позивача, що відповідачем фактично відмовлено у виконанні Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі №520/35697/24 листом 25.06.2025 (вих. № 03-16/21882/25), оскільки ним повідомлено, що суд позбавлений можливості направити йому виконавчі листи засобами поштового зв`язку.
Судова колегія звертає увагу, що у справі № 520/35697/24 предмет спору - розгляд запиту на інформацію, суд не зобов`язував відповідача вчинити дії щодо самої видачі виконавчого листа, а лише зобов`язував розглянути відповідний запит про інформацію та надати відповідну відповідь, що було зроблено відповідачем по справі.
Колегія суддів повторно наголошує, що рішенням від 04.03.2025 по справі № 520/35697/24 зобов`язано Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на його запит від 24 грудня 2024 року, щодо строків надсилання виконавчих документів за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі №520/8399/24 та за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року по справі №520/19198/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом йому, як стягувачу.
Інших зобов`язань до відповідача рішення суду від 04.03.2025 по справі № 520/35697/24 не містить.
Таким чином, станом на дату розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю, відповідачем виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/35697/24 в межах зобов`язання надати інформацію на його запит від 24 грудня 2024 року, щодо строків надсилання виконавчих документів за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі №520/8399/24 та за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року по справі №520/19198/24.
Водночас, як правильно зазначив суд першої інстанції, сама по собі незгода позивача із змістом відповіді відповідача на публічний запит не є свідченням невиконання відповідачем рішення суду, яким його зобов`язано надати інформацію на запит. Тобто, незгода зі змістом відповіді на запит сама по собі не свідчить про невиконання судового рішення, оскільки судове рішення про надання відповіді зобов`язує надати відповідь у встановлений строк, а не гарантує згоду з її змістом. Невиконанням буде вважатися повна відсутність відповіді або її несвоєчасне надання.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Харківським окружним адміністративним судом виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/35697/24 в межах зобов`язання надати інформацію на запит позивача від 24 грудня 2024 року, щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі №520/8399/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року по справі №520/19198/24.
Крім того, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, колегією суддів встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишено без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 по справі № 520/35697/24 залишено без змін, якою заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 у справі № 520/35697/24 за позовом ОСОБА_1 до Харкiвського окружного адмiнiстративного суду про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Так, Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 20.01.2026 по справі № 520/35697/24 встановлено, що станом на дату розгляду заяви позивача про встановлення судового контролю, відповідачем виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/35697/24 в межах зобов`язання надати інформацію на його запит від 24 грудня 2024 року, щодо строків надсилання виконавчих документів за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року у справі №520/8399/24 та за Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2024 року по справі №520/19198/24.
Вказана постанова набрала законної сили - 20.01.2026.
Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Отже, враховуючи, те що Харківським окружним адміністративним судом виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/35697/24, то державний виконавець правомірно закінчив виконавче провадження та виніс постанову від 01.08.2025 року про закінчення виконавчого провадження № 78617551.
Доводи апелянта, щодо неправомірного розгляду судом першої інстанції його позовної заяви на підставі приписів статті 74 Закону №1404-VIII, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2025 було вже вирішено питання підсудності вказаної справи з огляду на приписи статті 74 Закону №1404-VIII.
При цьому, колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст.28 КАС України передбачено, що підсудність справи, у якій однією із сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, визначається ухвалою суду вищої інстанції, постановленою без повідомлення сторін.
Разом з тим, частиною 1 статтею 42 КАС України визначено, що учасниками справи є сторони, треті особи.
Сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. (ч.1 ст.46 КАС України)
Враховуючи те, що Харкiвський окружний адмiнiстративний суд є третьою особою, то положення ч. 1 ст. 28 КАС України у даному випадку не підлягають застосуванню, оскільки спеціальний порядок визначення підсудності встановлено виключно для справ, у яких суд або суддя відповідного суду є стороною у справі.
Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції не враховано процесуальне становище Харківського окружного адміністративного суду, який є боржником у виконавчому проваджені, тобто зацікавленою особою, колегія суддів зазначає наступне.
Правовий статус та порядок вступу у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, врегульований КАС України.
Частиною другою статті 49 КАС України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.
Відповідно до частини п`ятої статті 49 КАС України про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини другої статті 51 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, мають права та обов`язки, визначені у статті 44 цього Кодексу.
Інститут третьої особи спрямований на створення умов для захисту прав, свобод та інтересів такої особи, які можуть бути порушені при вирішенні спору між позивачем і відповідачем за відсутності третьої особи. Участь третьої особи сприяє всебічному розгляду справи, зібранню більшої кількості доказів, правильному вирішенню справи, запобігає ситуації, коли у справах з одних правовідносин ухвалюються протилежні за змістом рішення.
Інтерес третьої особи щодо задоволення позову (якщо вона бере участь на стороні позивача) або щодо відмови у задоволенні позову (якщо вона бере участь на стороні відповідача) збігається з інтересами відповідно позивача або відповідача. Це відрізняє третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, від третьої особи, яка заявляє такі вимоги.
Разом з цим, участь у справі третіх осіб з одного боку обумовлена завданням адміністративного судочинства, яким згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливий, неупереджений та своєчасний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, а з іншого – вимогами процесуального законодавства про законність і обґрунтованість судового рішення.
Правовим наслідком незалучення до участі у справі третіх осіб є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав.
Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов, з-поміж іншого, у постановах від 15.10.2019 у справі №686/28853/18, від 26.09.2019 у справі №686/28850/18, на неврахування яких покликався скаржник у касаційній скарзі, а також у постановах Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №260/61/22, від 01.12.2022 у справі №160/2798/21 та інших.
Оскільки оскаржуване рішення відповідача прийняте у рамках виконавчого провадження №78617551, боржником у якому виступає – Харкiвський окружний адмiнiстративний суд, то судове рішення у даній справі може вплинути на його права та обов`язки, як боржника у зазначеному виконавчому провадженні.
Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30.04.2025 року у справі № 560/9167/23, від 12.09.2025 року у справі №160/23481/24.
Відтак суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та прийняв рішення про права й інтереси особи, яка не була залучена до участі в справі.
Враховуючи вказане, судом першої інстанції порушена норма процесуального права.
Згідно із п. 3, 4 ч. 3 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 р. по справі № 440/10808/25 підлягає скасуванню, з прийняттям постанови, про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (№ 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (№ 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). 
Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2025 р. по справі № 440/10808/25 прийнято з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 по справі № 440/10808/25 скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено 11.02.2026 року